30 



Gustaf Petrén 



De grundliga inledoingsföredragen och de talrika diskussionsreferaten i dessa mötens 

 förhandlingar gifva en god öfversikt öfver de i mångt och mycket divergerande 

 ståndpunkter, som de ledande kirurgerna under sista åren intagit och fortfarande 

 intaga i frågan. Att under sådana förhållanden — dessa förhandlingar äro lätt 

 tillgänghga — här referera de skäl, synpunkter, undersökningar och erfarenhetsrön, 

 som anförts för och emot de olika uppfattningarna om den akuta peritonitens 

 behandling ocli efterbehandling, synes mig ej nödigt och temligen ofruktbart. Blott 

 några stridspunkter komma i det följande att beröras, för hvilkas belysande ifråga- 

 varande material är användbart. 



Hur växlande meningarna om riktigaste förfaringssätt vid peritonitlaparotomi 

 f. ö. än må vara, så torde dock flertalet vara ense om följande 3 punkter som 

 ledande principer för vårt handlande vid laparotomier för perf orationsperitonit : 



1) Slut perforât] onsöppningen. 



2) Befria bukhålan i möjligast mån på skonsammast möjliga sätt från 

 exsudatet. 



•3) Gör ej ingrepp och narkos för långvariga. 



Operatörens första och kanske viktigaste uppgift är alltså att på ett eller annat 

 sätt sluta perforationsöppningen. Vid uppsökandet af denna bör man i första 

 hand granska pylorus, curvatura minor och dess närmaste omgifning å ventrikelns 

 framsida, då dessa delar — se sid. 12 — oftast^ äro platsen för det perforerade 

 ulcus; om man här intet finner, har man att efter ev. vidgning af buksnittet 

 granska äfven cardiadelen och duodenum samt ev. efter delning af lig. gastrocolicum 

 eller omentum minus ventrikelns baksida. Att finna perforationsöppningen är inga- 

 lunda alltid lätt : dess plats, dess ringa storlek, gamla adherenser, fibrinaflagringar 

 m. m. kunna försvåra uppsökandet. I flera af denna sammanställnings fall har 

 man därför heller icke trots målmedvetet sökande — i fall 15 t. ex. under 

 en hel timma — lyckats påträffa Perforationen. I enstaka sådana fall kan palpabel 

 infiltration i ventrikelväggen eller en framvällande ström af ventrikelinnehåll vid 

 tryck på magsäcken eller de rikliga fibrinaflagringar, som ej sällan finnas just 

 kring perforationsöppningen, gifva ledning för uppsökandet af densamma. 



Su tureringen af såret erbjuder äfven, enligt allas erfarenhet och äfven enligt 

 uppgifterna i åtskilliga af dessa operationsberättelser, ofta afsevärda tekniska svå- 

 righeter, ibland redan på grund af sårets svårtillgängliga plats, men än oftare 

 på grund af perf orationens kallösa, sköra sårraud, som ej tillåter lagda suturer 

 att åtdragas utan att skära genom. Oftast lyckas det dock att fullt effektivt 

 tillsluta öppningen genom att lägga suturerna längre ut i frisk ventrikelvägg och 

 så vid åtdragningen invika perforationsöppningen och dess närmaste omgifning. 



^ Ewald's (Ueber die Aufsuchung der durchgebrochenen Magengeschwürs. Zentralbl. f. Chir.; 

 1909; n:r 37) uppgift, att genombrottsstället med nästan undantagslös regelbundenhet befinner sig 

 1 — 2 cm. ofvan- eller nedanför pylorusringen, sä att hela området, å hvilket man behöfver söka, ej 

 är större än ung. 4 kvcm., är riktig för ett stort antal fall, men innebär i den formulering, som 

 E. gifvit den, en betydligt vilseledande öfverdrift. 



