Bidrag till mag- och duodenalsârets kirurgi 43 



en pleuro-pneumoni och akut pyelit och i fall 2å stammade den dödande peritoniten 

 ej från den ursprungHga Perforationen utan från ett sekundärt ingrepp för en 

 komplicerande ileus. Ordnar man dessa 55 fall efter den tid som de lefvat efter 

 laparotomin, finner man att 



21 dött under l:sta dygnet 

 10 » » 2:dra » 



8 » » 4 — 5:te » 



9 » » 6 — 9:de » 



4 » efter 1 72—3 veckor, 

 3 » än senare. 



Flertalet af peritonitdödsfallen — 31 — inträffa alltså under de 2 första 

 dygnen efter operationen; ett afsevärdt antal — 17 — under 4 — 9 dygnen och 

 sedan enstaka fall långt senare efter en ibland under veckor utdragen peritoneal- 

 infektion. 



Af pneumoni eller pleurit hafva 6 aflidit; n:r 37 hade samtidigt en thromb 

 i ena benet. 



Lungemboli har varit dödsorsak med säkerhet i 3 fall: n:r 48 och 83, som 

 voro i full konvalescens, och n:r 8, som dessutom hade en pleurit och en äggstor 

 afkapslad subfrenisk abscess, samt förmodligen i ännu ett fall : n:r 73, som visser- 

 ligen ännu ej hade huanit klara upp sia peritonit, men af det kliniska förloppet 

 att döma — sektionsfynd osäkert — dog af lungemboli. I ett af dessa fall, n:r 

 83, hade pat. redan en gång förut, 4 dygn tidigare, haft symtom af lungemboli, 

 hvilka hon dock den gången stått öfver. Den dödande lungembolien har träffat 

 dessa pat. resp. 14, 17, 7 och 8 dygn efter operationen. 



I 3 fall har döden inträdt på grund af akut blödning från ventrikel- eller 

 duodenalulcus : nämligen i fall 5, som äf ven hade lungtuberkulos och pleurit, 5 

 dygn, i fall 65: 3 dygn och i fall 92: 7 veckor efter operationen. Den dödande 

 blödningen stammade i intet af dessa fall från det perforerade såret utan från annat 

 samtidigt förekommande ulcus eller annan del af det stora perforerade såret {n:r 

 92); excision af perforatiousstället skulle sålunda i dessa fall rimligtvis ej hafva 

 skyddat för den dödande blödningen. 



Slutligen har i fall 20 circulus vitiosus efter en vid laparotomin gjord gastro- 

 enterostomi 12 dygn efter densamma varit anledningen till den dödliga utgången. 

 En enteroanastomos i rätt tid skulle möjligen, som operatören själf säger, kunnat 

 hafva räddat denne patient. 



Af denna granskning finner man alltså, att utom den »legitima-» dödsorsalcen : 

 peritonit, lunghomplikationer i form af pneumoni, pleurit, lungemboli afsevärdt bidraga 

 — med ung. 15 ^/^ — till den höga mortalitetssifran, ett förhållande, som f . ö. ej 

 bör öfverraska, då det här gäller i regel höggradigt påverkade eller nedsatta 

 individer med en infektiös bukåkomma, hvilka måste underkastas en ofta rätt djup 

 och ej alltid kortvarig narkos. / ett fåtal fall blir en under Iwnvalescensen upp- 

 trädande akut magblödning dödsorsak. 



