Bidrag till mag- och dnodenalsârets kirurgi 53 



han blott rent undantagsvis, resektion endast vid misstanke pä cancer; »pyloro- 

 plastik och gastrolysis hafva ej längre något existensberättigande». Med inledaren 

 instämde här åtminstone i hufvudsak det stora flertalet diskussionsdeltagare, en 

 hel rad tyska kirurger: Ktimmel, Braun, Kocher (förordar också gastroduodeno- 

 stomia lateralis), Kausch (som dock ej vill utdöma pyloroplastiken), Kelling, Ge- 

 BELE, HocHENEGG (geuom LoRENz), V. Hacker (geuom Hofmann), Graser. Katzen- 

 stein framhöll med stöd af sina undersökningar af kemismen i gastroenterostomi- 

 serade ventriklar å djur, att gastroenterostomi är en kausal terapi vid ulcus. 

 Clairmont framhöll gastroenterostomi som normalmetoden för ulcus i pylorus- 

 regioueu och Barth riktade uppmärksamheten på de goda resultaten af gastro- 

 enterostomi vid ulcus duodeni. Under dessa båda nu refererade diskussioner höjdes 

 endast ett par enstaka röster : Rydygier, Noetzel, Lambotte till de mera radikala 

 operationernas försvar. Äfven i den rikhaltiga kirurgiska ulcuslitteraturen f. ö. 

 från 1900-talets första år finner man ett stort antal författare uttala sig för gastro- 

 enterostomi. I själfva verket tyckes det vid midten af 1900-talets första decennium 

 hafva för flertalet kirurger varit en så godt som afgjord fråga, tett sig som ett 

 nästan fastslaget erfarenhetsrön, att gastroenterostomi är det riktiga och mest ända- 

 målsenliga ingreppet för det stora flertalet ulcusfall, som kräfva operativ behandling. 

 Patersen ^ säger också i en öfversiktsartikel år 1906, att det mest framträdande 

 draget i den moderna ventrikelkirurgin är gastroenterostomins framskjutna ställning. 

 Gastroeuterostomin så att säga behärskade då ventrikelkirurgin och ansågs särskildt 

 i alla fall af ulcus för den enda rätta operationen (Rovsing) 



Under de senare åren har den kirurgiska ulcusforskningen börjat på allvar 

 sysselsätta sig med de aflägsnare resultaten af operationerna för mag- och duode- 

 nalsår. Redan tidigåre meddelades emellanåt enstaka opererade fall, som längre 

 eller kortare tid efter genomgången operation, oftast gastroenterostomi, ånyo kommit 

 till kirurgisk behandling på grund af perforation, ymnig blödning eller andra svåra 

 ulcussymtom. Så kunde Krogius ^ år 1905, samtidigt som han meddelade flera 

 egna sådana fall, ur litteraturen samla ett afsevärdt antal likartade. På grund af 

 dylika erfarenheter och äfven i någon mån på grund af teoretiska betänkligheter 

 mot gastroeuterostomin höjdes redan för flera år sedan enstaka röster till förmån 

 för de mera radikala operationerna (Maydl, Brenner, Hinterstoisser, Rovsing, 

 Jedlicka, Krogius). 



Det är emellertid företrädesvis de senare årens systematiska efterundersök- 

 ningar af opererade fall, som visat, att otillfredsställande senresultat efter gastro- 

 enterostoni ej äro sällsynta. Särskildt har man härvid fått uppmärksamheten riktad 

 på tvenne under ef terförl öppet ibland uppträdande svåra komplikationer: det pep- 

 tiska jejunal- eller gastrojejunalsåret och framför allt sekundär ventrikelcancer. 



^ Paterson. Lancet; 1906, I. 



' Rovsing: ünderlivskirurgi. Köpenhamn; 1910; s. 243. 



" A. Krogius: Radicale operative Behandlung des chronischen Magengeschwürs. Archiv f. 

 klin. Chir.; Bd 75; 1905. S. 826. 



Lunds ünivis Årsskrift. N. F. Afd. 2. Bd 6. 7 



