62 



Gustaf Petrén 



Så till granskning af kasuistikens sjukhistorier. I största korthet skola med- 

 delas de härur framgående siffror och data, som gifva en orienterande öfversikt 

 öfver dessa opererade ulcusfalls art. 



Hur länge hafva först och främst dessa patienter haft symtom före opera- 

 tionen? Ur auamneserna finner man, att den opei-erade haft ventrikelbesvär, resp. 

 otvetydiga ulcussymtom permanent eller periodvis 



und Behandlung des Ulcus oesofagi pepticum und Ulcus duodenale. Berl. klin. Wochenschr. 

 1910; s. 180) m. fl. framhålla å sin sida de okkulta blödningarna som ett synnerligen viktigt 

 symtom för diagnosen duodenalsår. 



Beträffande det peptiska duodenalsårets frekvens äro nlla författare ense därom, att denna 

 sjukdom förekommer långt oftare än man tidigare trodde, då den oftast ej diagnosticerades eller 

 förbisågs på samma sätt som ännu tidigare appendiciten och cbolelitiasis (Mendel: Zur Diagnose 

 und Therapie des Ulcus duodeni. Deutsch med. Wochenschr.; 1910; s. 1701). Sedan blott upp- 

 märksamheten blifvit riktad på densamma, har man därför oftare mött den; mycket belysande 

 härför är ett uttalande af Murphy år 1906 (Lancet; 1906; II; s. 802), att han då fann 1 duodenalsår 

 på 3 magsår, medan han ännu 4 år tidigare fann blott 1 duodenal- på 12 magsår. De äldre obduk- 

 tionsstatistikerna visa genomgående ett mycket större antal mag- än duodenalsår — se exempel- 

 vis Blad (Om ulcus duodeni og dets kiruT-giske Behandling. Hospitalstidende ; 1910; s. 1381 

 —1332). En nyare obduktionsstatistik från Massachusetts general hospital för åren 1896 — 1909 

 med 2390 sektioner (Codman : On the importance of distinguishing simple round ulcers of the 

 duodenum etc. The Boston med. and. surg. Journal; 1909; n;r 10 — 12) bar 40 magsår och 25 

 duodenalsår. Af många framhålles emellertid, att sektionsstatistikernas siffror i denna fråga äro 

 af mindre intresse, då dels de mindre duodenalsåren förmodligen ofta läka utan att efterlämna 

 nämnvärda ärr — analogt med analfissurerna — , dels de större och komplicerade duodenalsåren, 

 som relativt ofta komma till sektion, ej sällan medintressera pylorus på sådant sätt, att de vid 

 sektionen tolkas som magsår. De engelska och amerikanska kirurgerna, som ganska samfälldt anse 

 ulcus duodeni vara en vanlig sjukdom — längst går CoDMAN (1. c), som förmenar att kroniskt 

 duodenalsår är en nästan lika vanlig sjukdom som akut appendicit —, framhålla, att operations- 

 kasuistikerna gifva säkrare upplysning om duodenalsårets verkliga frekvens. Af bröderna Mayos 

 under åren 1905 — 1907 opererade ulcusfall (W. Mayo: The contributions of surgery to a better under- 

 standing of gastric and duodenal ulcer. Annals of 8urg. ; 1907) hade 87 ulcus ventriculi och 98 ulcus 

 duodeni, och stödd på en erfarenhet af 228 under åren 1900 — 1909 opererade ulcus duodeni-fall ut- 

 talar äfven MoYNiHAN den meningen, att duodenalsår förekomma lika ofta som magsår. Uti de 

 tyska Operationskasuistikerna från de senare åren, i hvilka dock finnas medtagna äfven fallen från 

 tidigare år, då man ännu icke hade uppmärksamheten riktad på ulcus duodeni, utgöra däremot 

 de diagnosticerade duodenalsåren sällan mer än ungefär 10 "/o af ulcusfallen. På franska kirurg- 

 kongressen 1910 (Revue de chirurgie; 1910; n:r 11 — 12) framhöllo flora ledande franska kirurger 

 (TuFFiER, Mathieu, Hartmann), att de engelska och amerikanska kollegerna gå för långt och 

 öfvertaxera duodenalsårets förekomst; Hartmann exempelvis anmärker, att det gått med duodenal- 

 såret som med appendiciten: efter att länge ha misskänt dem, har man slutat med att se dem 

 öfverallt. Dessa nu anförda synnerligen divergerande uppgifter och uppfattningar om duodenal- 

 sårets frekvens kunna åtminstone delvis bero därpå, att duodenalsåret förekommer olika ofta i 

 olika länder. 



Duodenalsåren uppträda enligt alla kasuistiker vida oftare hos män än kvinnor. I bröderna 

 Mayos material på 200 fall äro 73 "/o män och 27 "/o kvinnor. På tal härom framhåller W. Mayo 

 (The principles underlying the surgery of the stomach and associated viscera. Edinb. med. Journal ; 

 Bd 21; 1907) att af deras 1700 opererade gallpatienter äro alldeles omvändt ungefär "/4 kvinnor 

 och V* män. Dessa inverse proportionella tal för de båda sjukdomarnas (gallsten och duodenalsår) 

 fördelning på de båda könen anser Mayo ej vara en tillfällighet utan bero därpå, att med gallans 

 tömning och tillflöde till tarmen förbundna omständigheter ha samband med de båda sjukdomarnas 

 etiologi utan att han dock tillsvidare kan gifva någon närmare förklaring härför. 



