Bidrag till mag- och duodenalsårets kirurgi 



73 



1906 hade bröderna Mayo ^ bland sina sista 81 ulcusgastroenterostomier blott 1 

 dödsfall < 1 7o mortalitet, och för åren 1900 — 1906 hade Berg och Åkerman ^ 

 bland 68 ulcusgastroenterostomier hkaledes blott 1 dödsfall < 1 °/o mortalitet. 

 Spassokukozki ^ gjorde under åren 1899—1908 löl gastroenterostomier för benigna 

 ventrikelsjukdomar med 3 dödsfall = 2 % mortalitet. Bland de af v. Eisels- 

 BERG'* åren 1901 — 1909 för ulcus utförda 149 gastroenterostoraierna fingo 5 en 

 dödlig utgång = 3,3 7« mortahtet; Motnihan * har för ulcus duodeni till slutet 

 af 1908 gjort 186 gastroenterostomier med 4 dödsfall = 2,1% mortalitet, och 

 Kocher^ har efter 166 under åren 1898 — 1909 för ulcus utförda gastroentero- 

 stomier i samband med ingreppet förlorat blott 3 patienter = 1 ,8 % mortalitet. 



Dessa nu anförda siffror representera de allra bästa gastroenterostomiresultaten, 

 som ett fåtal magkirurger lyckats uppnå, medan det stora flertalet pubhcerade gas- 

 troenterostomistatistiker visa en vida högre mortalitetsprocent (se litteratursamman- 

 ställningarna hos Ket ^. Schulz', Bibchbr ^, Rubritius ^, Bamberger m. fl.). 

 Payr uttalar också i sitt förtjänstfulla arbete af år 1910 den meningen, att geuom- 

 snittsmortaliteten för närvarande kan anses vara 5 "/o- Härmed öfverenstämmer 

 synnerligen väl den för ifrågavarande sydsvenska sjukhus erhållna, i sista tabellen 

 anförda mortalitetssiffran 5,.'i7o efter gastroenterostomi. 



Då denna raortalitetssiffra gäller alla för ulcus med dess icke-akuta kompli- 

 kationer gastroenterostomiserade fall och dödligheten är större bland dem, som 

 opereras vid högre lefnadsålder eller först i ett långt avanceradt stadium af sjuk- 

 domen, då pat. är afniagrad eller anämisk med uselt allmäntillstånd och dålig motstånds- 

 förmåga, så kan det förtjäna framhållas, att för en yngre, ej allt för nedkommen 

 ulcuspatient utan särskilda komplikationer den sannolika risken för en dödlig ut- 

 gång af en gastroenterostomi numera är vida mindre än 5 "/o- 



Angående den omedelbara operationsrisken efter de mera radikala ingreppen: 

 excision och särskildt resektion, är vår kunskap tillsvidare betydligt mera bristfällig, 

 då nästan alla hittills meddelade operationsstatistiker omfatta ett för litet antal fall — i 



^ Paterson; Lancet ; 1906; I. 

 Key: 1. c; s. 74—75. 



' Halpern : Die gutartigen Erkrankungen des Magens und des Zwölffingerdarmes und ihre 

 chirurgische Behandlung. Zentralbl. f. Chir.; 1911; s. 141. 



* Clairmont; 1. c; s. 332. 



= The Lancet; 1910; II; s. 805. 

 • « Kocher; 1. c; s. 879. 

 ' Schulz: Zur Statistik der Gastroenterostomien bei benignen Magenerkrankungen. Deutsch. 



Zeitschr. f. Chir.; Bd 88; 1907; s. 505. 



* Bircher: Beitrag zur Magenchirurgie und zur Technik der Gastroenteroanastomose. Archiv 



für klin. Chir.; Bd 85; 1908; s. 257. 



8 ßuBRiTms : Ein Beitrag zur chirurgischer Behandlung des chronischen MagengeschAvürs und 

 seiner Folgeerscheinungen. Bruns Beiträge zur klin. Chir.; Bd 67; 1910; s. 268. 



Bamberger : Die innere und die chirurgische Behandlung des chronischen Magenge- 

 schwürs und ihre Erfolge. Berlin; 1909; s. 252—255. 



" 1. c. 



