116 



Gustaf Petrén 



erfarenhet skulle sålunda 84 Vo af alla patienter med gastrojejunal- eller jejunalsår 

 eßer gastroenterostomi vara män. Medelåldern för 31 af desssa individer i Keys 

 sammanställning var 33 år och bland de af van Roojen samlade 67 fallen med 

 uppgift om ålder varo 43 under 40 år. De 7 fallen i denna kasuistik hafva fått 

 sin gastroenterostomi vid resp. 18, 20, 22, 30, 36, 37 och 50 års ålder. Detta 

 uppträdande af ulcus pepticum jejuni visar, som först Ket påpekat, en påfallande 

 öfverensstämuielse med det vanliga ulcus' duodeni förekomst; bland mest män och 

 med en viss förkärlek bland yngre och medelålders män (se tabellen å sid. 7). 

 Att gifva någon förklaring för detta egendomliga sakförhållande, att peptiskt sår 

 uppträder i tarmen och det vare sig det gäller duodenum eller jejunum nästan 

 blott hos manliga individer, torde för närvarande ej vara möjhgt; gifvetvis har det 

 på något sätt saraband med ulcus' tills vidare okända orsaksmoment. 



Från praktisk synpunkt har i hvarje fall nu berörda förhållande ett rätt stort 

 intresse. Om man nämligen här medtager alla de fall i denna kasuistik, som öfver- 

 hufvud fått en gastroenterostomi gjord och sedan öfverleft — sålunda äfven fallen med 

 resektiou enligt Billroth II och likaså de få, som fått en gastroenterostomi anlagd 

 bland perforationsfallen — , finner man, att bland 93 gastroenterostomiserade män har 

 sedermera konstaterats peptiskt jejunal- eller gastrojejunalsår i ej mindre än 5 fall; 

 bland 123 gastroenterostomiserade kvinnor i intet fall. RisJcen för peptisM jejunal- 

 eller gastrojejunalsår ejter en gastroenterostomi är sålunda för en kvinna relativt: 

 minimal, för en man och särskildt en yngre man af sevärd, enligt denna IcasuistiJc minst 

 5 ''/o. För öfrigt är det sannolikt, att ifrågavarande komplikation uppträder under 

 efterförloppet ännu oftare, en fråga till hvilken jag återkommer vid framställningen 

 af röntgenundersökningarnas resultat. 



De sparsamma uppgifter, som man tillsvidare finner i litteraturen om det 

 peptiska jejunalsårets frekvens, visa i allmänhet en lägre siffra än den ofvan 

 erhållna. Så har W. Mato^ vid laparotomi fastställt gastrojejunalsår i blott 3 fall 

 efter 715 för ulcus ventriculi s. duodeni gjorda gastroenterostomier. v. Eiselsberg ^ 

 har efter mer än 600 magoperationer 8 gånger sett symtom af peptiskt gastrojejunal- 

 eller jejunalsår. Pateeson ^ anser risken för jejunalsår efter gastroenterostomi 

 mindre än 2%. van Roojen^ har genom summering af 11 olika gastroentero- 

 stomi-serier funnit, att uti 14 af 1048 gastroenterostomifall = 1,3 **/o ulcus pepticum 

 jejuni senare konstaterats. Vid bedömandet af dessa nu anförda siffror bör man 

 emellertid ihågkomma, dels att de gastroenterostomiserade fallen af båda könen, så- 

 lunda äfven kvinnorna, äro medräknade, dels att det ingalunda framgår af med- 

 delandena med önskvärd tydhghet, att alla fallen i dessa serier följts någon längre 

 tid efter gastroenterostomin och sedan noggrannt efterundersökts. 



Då ifrågavarande 7 fall af peptiskt gastrojejunal- eller jejunalsår, jämförda 

 med de tidigare publicerade fallen, ej förete något synnerligen anmärkningsvärdt 

 eller väsentligen nytt, skall jag endast egna dem några ord. 



M. c. 



^ 1. c. 8. 405—407. 



