Bidrag till mag- och duodenalsârets kirurgi 



117 



Beträffande först dessa peptiska såi's lokalisation och anatoraiska karaktär 

 finner man, att det i 3 fall hade sin plats vid själfva anastomosen — enHgt 

 Pateeson's terminologi gastrojejunalsår, hvilka han anser ej böra sammanblandas 

 med de egentliga jejunalsåren — , i 3 fall strax under gastroenterostomin liksom 

 det i fall 110 ån\'o efter gastroent. II uppkomna såret samt i 1 fall i den tillförande 

 jejunalslyngan ; i detta fall funnos dessutom 2 uleera — förut äro åtskilliga fall 

 med multipla jejunalsår meddelade. 1 2 af dessa fall perforerade såret och ledde 

 till fri utbredd peritonit ; i 1 fall fanns yid sjelfva gastroenterostomin ett knappt 

 lO öres stort sår och däromkring en broskhård infiltration ; i 3 af de öfriga fallen 

 var ulcus af den penetrerande typen och hade genomulcererat tarmväggen. I 4 af 

 fallen — uti fall 110 vid båda relaparotomierna — fann man utbredda adherenser 

 kring gastroenterostomin och jejunalsåret, i 3 af dessa fall till främre bukväggen. 



Efter bakre gastroeuterostomi har denna komplikation uppträdt i 4 af fallen, 

 efter främre i 3 fall och i 1 fall efter gastroeuterostomi enl. Roux. Den hittills 

 förehggande erfai-enheten angifver, att risken för peptiskt jejunalsår är större efter 

 en främre än en bakre gastroeuterostomi (se van Roojen ^ sid. 405 — 407). Patbe- 

 soN -"^ anser att risken är minst efter bakre gastroeuterostomi utan slynga. v. Eisels- 

 BEEG ^ framhåller att noggrann blodstillning och exakt slemhinnesutur vid gastro- 

 enterostomins anläggande minska risken för gastrojejunalsår. 



De kliniska symtomen och sjukdomsförloppet hafva i dessa fall af peptiskt 

 gastrojejunal- eller jejunalsår tett sig mycket växlande. Fall 186 dog redan 6 

 dygn efter gastroenterostomin af perforeradt jejunalsår; i detta fall tyder utom 

 detta ovanligt tidiga uppträdande af ulcus pepticum jejuni — tidigare än i något 

 förut publiceradt fall — , som dessutom raskt gick till perforation, äfven den sam- 

 tidiga förekomsten af 2 jejunalsår på en höggradig ulcus-disposition hos individen. 

 Fall 63 var alldeles frisk och symtomfri i 9 mån. efter gastroenterostomin, fick så 

 plötsligt utan föregående ventrikelsymtom perforation af det peptiska gastro jejunalsåret. 

 Fall 127 var däremot aldrig symtomfri efter gastroenterostomin och fick sedermera efter 

 6 år svårare besvär af ibland t. o. m. ileusliknade karaktär. Fallen 110 och 380 

 började ett par mån. till ^2 år efter gastroenterostomin ånyo få ventrikelsymtom, 

 hvilka sedan fortsatte periodvis och i stort sedt stegrades under de resp. 12 och 

 6 år, som förflöto, innan relaparotomi blef gjord. Fall 110 började inom 1 år 

 efter den 2:dra gastroenterostomin på nytt få smärtor, som efter 2 månader indi- 

 cerade nytt ingrepp. Fall 115 var frisk i 4 år efter gastroenterostomin, hade 

 sedan tilltagande ventrikelbesvär under ^/a år, hvarefter ny operation gjordes. N:r 

 482: år 1910 slutligen kände sig frisk 1 års tid efter gastroenterostomin, fick sedan 

 smärtor, uppstötningar och vid något tillfälle blod i afföringen; efter 3 år relaparoto- 

 tomi. feå vidt man kan döma af journalanteckningarna och uppgifterna, hafva ven- 

 trikelsymtomen, som i dessa fall rimligtvis berott på det peptiska gastro jejunal- 

 eller jejunalsåret, ej företett något karaktäristiskt utan tett sig som sedvanliga ulcus- 



^ 1. c. 



Lunds Univ:s Års&kiift. N. F. Afd. 2. Bd. 6. 



15 



