118 



Gustaf Petrén 



besvär af växlande art: smärtor, kräkningar, retention (n:r 110 och 127), blod i 

 aiïôringen (n:r 380 och n:r 482: år 1910). Före relaparotomin har palpabel resi- 

 stens konstaterats i de 3 fall, som vid operationen visade perigastritisk sammanväxning 

 med främre bukväggen. 



Angående magsaftens aciditet finner man uppgifter i flera af dessa sjuk- 

 historier. Före gastroenterostomin hade fall 63 tac = resp. 100 och S4:, fall 115 

 fri HCl = 36, fall 127 tac = 72, fri HCl = 35. Före relaparotomin för ulcus pep- 

 ticum hade fall 110 första gången tac = 45, andra gången tac = 55, fall 115 tac = 

 resp. 87, 55 och 29, fall 127 tac = 85, fall 380 tac > 42 och n:r 482 : år 1910 tac 

 = 54. Flera af dessa fall med peptiskt gastrojejunal- eller jejunalsår hafva sålunda 

 både före gasti'oenterostomin och efter densamma haft måttlig eller afsevärd hypera- 

 ciditet, dock ej med högre värden än man ganska ofta finner i hvilka ulcusfall 

 som helst. Patbbson ^ har uttalat den meningen, att alla ulcusfall, som före gastro- 

 enterostomin hafva hyperaciditet, borde till förekommande af jejunalsår under minst 

 år efter operationen efterbehandlas dietetiskt och med alkali. 



Behandlingen i dessa fall och dess resultat framgår af följande data. Fallet 

 186 först och främst afied oopererad af sin perforationsperitonit. I fallet 63 exci- 

 derades vid peritonitlaparotoinin det perforerade ulcus i gastroente rostomiranden 

 och öfverlefde pat. peritoniteu ; under de sedan dess förflutna 1 år 4 mån. har han 

 emellertid haft ventrikelbesvär. I fall 115 exciderades också det penetrerande ulcus 

 med varaktigt godt resultat i nära 5 år. I fallen 110 och 127 anlades en ny främre 

 gastroenterostomi, i förra fallet utan att varaktigt hjälpa patienten och i senare 

 fallet med dödlig utgång på grund af akut ymnig blödning från just ulcus pepticum 

 jejuni; i fall 110 måste vid den senare relaparotomin på grund af särskildt kompli- 

 cerade förhållanden ett synnerligen svårt atypiskt ingrepp göras med resektion och 

 choledochoduodenostomi; det omedelbara resultatet häraf var tillfredsställande. I 

 fall 380 resecerades den gamla gastroenterostomin och anlades en ny och i n:r 

 482: år 1910 gjordes dessutom pylorusresektion; det förra fallet slutade dödligt, det 

 senare hade ett gynnsamt förlopp. 



Som af dessa 7 fall, af hvilka 3 aflidit, till fullo synes, är peptisM gastro- 

 jejunal- eller jejunalsår en högst allvarlig och hos män ej sällsynt efterlwmplikation 

 till gastroenterostomi: den vållar perforationsperitonit, den gifver anledning till lifs- 

 f ärlig blödning, till långvariga, svåra ventrikelbesvär, den recidiverar ej sällan och 

 den indicerar relaparotomier, som på grund af besvärhga adherensbildningar och 

 nödvändigheten att göra stora resektionsingrepp kunna erbjuda afsevärda tekniska 

 svårigheter och vara mycket riskabla. 



1 1. c. 



