Arvid Henrik Flormans bref till Anders Retzius 



21 



Tit. nämde något om de föreslagna förändringar vid undervisnings verket uti Me- 

 dicinen. Denna fråga har äfven varit före uti vår Medicinska facultet, och kommer 

 förmodligen än vidare. Jag tilstår, at icke någon vigtigare sak varit före sedan jag 

 varit med uti denna facultet. Den är kinkig och fordrar all varsamhet, besynnerligen 

 på en tid då man ser liksom då solen lyser på den glänsande snöen. 



Julen och nyåret instundar och jag önskar dem angenäma och kan icke nog ut- 

 märka, huru jag ifrar för Herr Professorens framgena välgång. Vördnad och hälsning 

 till alla mina Vänner och dem som fråga efter mig ^ 



' Se Ketzins svar om medarbetareskapet i: Retzius bref till Florman. Bref 10, sid. 46, 

 med noter. 



Högädle Herr Professor! Gode Vän! Bref 14. 



Det är på tiden, at besvara T:i vänskapsfulla bref hvaraf jag har hela 3:ne obe- 

 svarade. Med särdeles nöje har jag emottagit och med intresse genomläst dem mer än 

 en gång. Det är endast af Herr Professoren, som jag har den glädjen att emottaga 

 Vetenskapliga bref och nyligen erhöll jag et dylikt från Hr Prof. Billing om ligament, 

 dentic. hos hästen hvilket jag skrifver på samma räkning. Emedlertid gladde äfven 

 detta mig mycket. 



Herr Professorens afslag på min offert, at gå in uti association med mig vid ut- 

 gifvandet af en Splanchnologi var mig icke aldeles oväntad, ty dels är det icke så lätt 

 at lämpa sig efter andras idéer och planer, dels ock är det föga smickrande och äro- 

 rikt at gif va ut handböcker, besynnerligen uti Anatomien på denna tid, då den så mycket 

 odlas åtminstone hos en hop andra Nationer. Men jag är öfvertygad at en Splanch- 

 nologi på Svenska är högst nödig och nyttig, om den ock skulle blifva mindre full- 

 ständig, blott att den blifver sann, och just för mera säkerhets skull i detta afseende 

 önskade jag mig association. Jag anser för en lycka för hvarje författare, at hafva 

 någon medarbetare uti sin sak, och det är verkeligen at beklaga, det våra Vetenskaps 

 män ofta komma, at stå ensamma at paradera såsom et enskiidt träd på slätten, som 

 gifver mera beundran än skygd. Nå väl! Jag hvarken bör eller kan persvadera vidare, 

 ehuru jag icke afstår derifrån på det skäl, at Herr Professoren är ung och har mindre 

 erfarenhet än jag, såsom Herr Professoren nämner uti sitt bref, ty derefter få vi icke 

 mäta vetenskaperna, som icke äro bundna hvarken vid ålder eller rang. Hvad vore väl 

 de mycket celebrerade Lärare utom deras disciplar? Men jag är här som annars kan 

 hända för mycket heterodox. Det må Hr Professoren likväl lofva mig, at meddela mig 

 af sina observationer öfver hjernan, Ryggmärgen och organa sensus, hvad Herr Profes- 

 soren funnit constateradt, uteslutit det som är allmänt bekant af det som angår Män- 

 niskans och djurens anatomi. Men härom utber jag mig, at få framdeles ytterligare 

 framställa frågor. Det andra som jag utber mig, är at Herr Professoren ville efter min död, 

 i fall jag hinner med någon del af Splanchologien, sedermera fortsätta den. 



Det blifver visserligen en särdeles hjelp för mig om Herr Professoren täcktes skicka 

 mig med någon säker lägenhet Blainville och Des Moulin. Jag skall nog taga vara på 

 dem och hoppas fram åt sommaren kunna skicka dem tillbaka oskadda. 



Jag tackar ödmjukligen för benägna plaidering för Cand. Ljunggren och har jag 

 redan underrättat honom derom. Han trodde at han kunde samla litet penninge förråd 

 till sin första séjour i Stockholm och ville til våren resa up sjövägen. I början af 

 månaden skref jag til Hr Gen. Direktören Hagströmer och äfven nämnde til Honom 

 om Hr Ljunggren, Någon utsigt lärer icke vara för honom vid Veterinair Inrättningen 

 ser jag utaf Hr Prof. Billings bref til mig. 



