Arvid Henrik Flormans bref till Anders Retzius 



45 



pulära vägen, så långt det kan räcka till. Då jag sände dessa exemplar hade jag icke 

 flera inbundna, begick således den ohöfligheten att icke skicka något till B. sjelf. 

 Ändteligen fick jag några från bokbindaren och skickade till Hr Professor Fries ett till 

 K. Bror, hvilket han förmodeligen öfverlemnat. Icke i den mening, att denna present 

 skulle hafva serdeles värde, men aktningen vänner emellan har värde och den hade 

 jag försummat ehuru den var in petto. 



Det fägnar mig högeligen att förnimma huru K. Bror fortfar och lyckas med 

 sina anatomiska forskningar och jag vet icke huru B. kan hinna med alt och utan 

 tvifvel har den svåra cholera farsoten gort afbrott i de vanliga göromålen. Hvad mig 

 betrâfîar, så är min arbets förmåga i anatomiska vägen nästan förbi såsom i mycket 

 annat. Endast något intéresse för saken är ännu qvar så att jag fägnar mig åt andras 

 verksamhet. Om det är detta eller egenkärleken som våller det, vet jag icke, att jag 

 ofta önskade att någon ville fortsätta åtminstone Splanchnologien efter den plan som 

 jag begynt: emedan jag altid trodt att Anatomien på detta sättet framställd skulle 

 blifva mera casuel och ett stöd för praktiska Läkare. Jag blyges när jag tänker på 

 att jag icke en gång hant med sensus externi, som jag så vist föresatte mig, men jag 

 betänkte icke mina år, som sluteligen nekade mig det nöjet. — Mina manuscripter i 

 denna vägen kunde väl varit mig till någon hjelp men jag var icke nöjd med dem 

 och de kunde icke begagnas, utan vidlöftigare forskning och literatur, som jag icke 

 kunde åstadkomma. 



Vi hafva här Gudi lof hittills sluppit Cholei-a farsoten, ehuru vi ändå erfarit 

 någon slags tendens deråt så väl förledet år som år 1831. Emedlertid har denna 

 sjukdom varit både här i landet och annorstädes ett opprobrium Medicinse af det skäl 

 att man tillvällade denna vetenskap mera magt än den egde. Det har tyckts mig före- 

 hålla sig med medicinens utöfning vid denna sjukdom, då den är som svårast, såsom 

 det går uti fält när det gäller fulla alfvar. Man lemnar alla vanliga oxercitier och 

 manövrer och det heter i stället endast : Gossar gören ert bästa. Man kan icke heller 

 beskylla Läkarne för att varit overksamme: de hafva upbudat de starkaste potenzer i 

 öfverflöd både i dosis och repetition, ända ifrån is till brännande moxa, från Magnesia 

 till Opium. — Den ena har trodt sig bota med calomel den andre med salt och 

 sällan har den ene velat acceptera den andras erfarenhet, emedan de icke afsett lika 

 tempus och modus. 



Disputen om medlen förefaller mig icke så underlig, som den om smittbarheten, 

 som både kan i sanhet jakas och nekas, så att jag har förundrat mig, huru denna 

 sak kunnat så länge vara ett trätofrö emellan äfven de yppersta och lärdaste läkare i 

 Europa. Denna disput erhindrar mig om en händelse emellan några fruntimmer, som 

 kommo i häftigaste träta om en kjortel af changean, som den ena sade, att den var 

 violett och den andra att den var grön. De hade hvardera på sin sida rätt, men för- 

 stodo icke att färgen förändrades efter olika hållning mot dagen. — Det interesserade 

 mig blifva underrättad om castrationen af kor, ty jag viste knapt om denna operation 

 var ens försökt hos oss. Om jag mins rätt lärer någon sådan operation finnas beskrifven 

 ibland Danska Veter. Sälskapets skrifter. Det lärer vara mäst på qvigor och unga kor 

 som denna operation företages. Märkeligt är det, om mjölkgifningen derefter fortfar 

 beständigt, utan att mjölk år efter år försämras. 



Det vore väl om Tit. kunde erhålla uti Herr Sundevall en Prosector. Jag känner 

 icke mycket till denna yngre Sundevall, men liknar han sin bror Doctoren, så kan 

 man hafva godt hopp om honom. 



Måtte Läkarne deruppe blifva ense om att fortfara med utgifvandet af Tidskriften 

 för Läkare, så att icke den uplöses genom någon disharmoni. Jag har emedlertid an- 

 modat Gleerup att förskrifva den åt mig för året. 



Till Sv. Läkare Sällskapet ber jag att Herr Prof. täcktes öfverlemna närlagda 10 

 K:dr B:co såsom årsafgift för mig. 



Wi hafva här altjämt mild väderlek och nästan ingen vinter — någon gång 

 emellanåt 2:ne eller högst 3:ne dagars frost, men för det mästa dimba och rägn med 



