Ludwig Ramberg 



vidare 2 ccm ô n salpetersyra samt silver- och persulfatlösiiing i nyss angiven 

 mängd, varefter fylldes till 20 ccm och blandades. Alla rören uppvärmdes sam- 

 tidigt i vattenbad till 80 — 90", tills livhg syrgasutveckhng inträdde, varefter de has- 

 tigt avkyldes till rumstemp. och provlösningens färg jämfördes med färgen hos de 

 andra lösningarna med känd manganhalt. Vid denna metod är, såsom kontroll försök 

 visade, felet ej större än 0.005 mg Mn pr liter, men kan natui-hgtvis ytterligare ned- 

 bringas genom att utgå från en större kvantitet vatten, vilket även var fallet vid 

 aDal3^s av det luftade och filtrerade ledningsvattnet. 



Ammoniak bestämdes kolor i metriskt med Nesslers reagens, salpetersyra enl. 

 TiEMANN-ScHTTLZE ' ; vid prövuing på salpetersyrlighet med jodzinkstärkelselösning 



inträdde färgning ej ens efter 12 tr. ; Mor bestämdes genom titrering med — -silver- 

 lösning, dels direkt i 100 ccm vatten, dels i 200 ccm efter avdunstning till omkr. 

 50 ccm.; i de fall, då fosjorsyra bestämdes kvantitativt, skedde det genom fällning 

 enl. WoY ^ ur 3 — 5 liter vatten, sedan kiselsyran avlägsnats, och vägning av den 

 vid 160'' torkade fällningen. Vid avdunstning av vatten för noggrann bestämning 

 av svavelsyra användes endast petroleumbrännare, emedan den höga svavelhalten 

 hos Lunds lysgas föranleder betydliga fel, om gasbrännare användes. Vid en del 

 av analyserna bestämdes emellertid svavelsyran blott approximativt genom vägning 

 av den efter magnesiafällningens upplösning återstående svavelsyrade baryten och 

 anbringande av en empiriskt fastställd korrektion. Sådana bestämningar äro i tabel- 

 len anförda inom parentes. 



Av åtskilliga skäl var en relativt noggrann bestämning av såväl total som fri 

 kolsyra önskvärd. För detta ändamål hava de av Professor Vesterberg ^ nyligen 

 angivna metoderna använts. Den totala kolsyrehalten har sålunda bestämts genom 

 att ur 130 — 200 gr. vatten utdriva den med vinsyra fi-igjorda kolsyran genom kok- 

 ning under användande av »vakuumförlag», beskickat med baryt, klorbarium och 

 ett spår klorkalcium. För att fullständigt överföra kolsyran i förlaget fortsattes 

 emellertid kokningen under 10 — 15 min. och litet aluminiumspån tillsattes (varigenom 

 även jämnare kokning åstadkoms); ett dubbelt kulrör var infogat mellan destillations- 

 kolven och förlaget. För att undvika förlust av kolsyra visade det sig nödvändigt 

 att ej evakuera hela apparaten på en gång, utan att förfara på följande sätt: För- 

 laget evakueras möjligast fullständigt, därefter avstänges förbindelsen med pumpen, 

 och klämkranen till destillationskolven öppnas; sedan tryckskillnaden utjämnats och 

 förlaget under 10 — 15 min. ofta omskakats (varunder en märkbar fällning av barium- 

 karbonat alltid visar sig vid vatten med hög halt av fri kolsyra), tillslutes kläm- 

 kranen mellan förlag och kolv och det förra evakueras ånyo, varefter förbindelsen 

 med destillationskolven åter öppnas, vinsyrelösningen införes och kokningen börjas. 



' Se t. ex. Treadwell, ijehrb. d. anal. Chemie, 4. Aufl. II, 344. 

 ••^ Chemiker-Ztg. 21, 442, 469 (1897). 



^ Teknisk tidskrift, avd. Kemi och Bergsvetenskap 1910, haft. 4; Zeitschr. f. physikal. Chemie 

 70, 551 (1910). 



