Kemisk uiuU'isökiiing av Malmö stads vattenfattning vid Toneberga 



7 



— »Fri och halvbuuden» kolsyra bestämdes genom fällning med baryt i ringa över- - 

 skott vid närvaro av klorbarium och rörsocker och återtitrering med saltsyra. Trots 

 vattnets relativt höga järnhalt gav denna metod dock användbara värden, förutsatt 

 att lufttillträde i möjligaste mån undveks och att återtitreringen ägde rum så snart 



o 



fällningen blivit kristalliuislv. Atskilhga analyser utfördes så fullständigt, att beräk- 

 ning av den fria och lialvbundna kolsyran kmide ske ^, och i dessa fall hava de 

 beräknade värdena i regel visat tillfredsställande överensstämmelse med de enligt 

 Vesterbergs metoder funna. Däremot gav såväl den direkta titreringen av fri kol- 

 syra, som även den »halvbundna» kolsyrans beräkning ur vattnets »totala alkalinitet» 

 vanligen mindre god överensstämmelse med de ur totalaualysen och totala kolsyre- 

 halten beräknade värdena, vilket ju även var att vänta vid vatten av här förelig- 

 gande art. 



Avvägandet^ av proven för kolsyrebestämning skedde på följande sätt: Omedel- 

 bart efter öppnandet av en provflaska nedfördes en vid hävert nästan ända till bott- 

 nen ; häverteus längre skänkel var försedd med slang med klämkran och nedanför 

 denna ett 30 cm. långt glasrör, vilket nedfördes i de förut tarerade, för kolsyre- 

 bestäraning avsedda kolvarna. Sedan en lagom kvantitet vatten införts, tillslötos 

 kolvarna omedelbart och vägdes. Samtliga prov (två för total, två för fri och halv- 

 buuden kolsyra) uttogos i rask följd efter varandra inom loppet av några minuter. 



Som ovan (sid. 4) nämnts, höllo sig vattenproven klara under flera dygn, om 

 lufttillträde fullständigt förhindrades; efter skakning med t. o. m. en helt ringa 

 mängd luft grumlades däremot alla proven (med undantag av det luftade och filtre- 

 rade vattnet) mer eller mindre hastigt — vanhgen inom 10 min. — och avsatte 

 småningom en större eller mindre, ljusgul fällning, väsentligen bestående av ferri- 

 fosfat jämte oxider av järn och mangan. Redan detto förhållande visar, att vatt- 

 nets halt av fritt syie måste vara synnerligen låg, och vid några försök att bestämma 

 syrgashalten i med särskild omsorg tagna prov från åtskilliga brunnar, visade sig 

 densamma vara allt för liten för att kunna bestämmas. 



Provet inkommet d. 18 januari 1911. Vid ankomsten blankt, efter ett dygn 

 knappt skönjbar opalisering. V^id skakning med luft uppkom hastigt betydlig fäll- 

 ning. I nedanstående tabell angiva siffrorna milligram pr. liter. 



I. 



Analys av vatten från samlingsledningen. 



Kalk (CaO) 



Magnesia (IMgO) 



1 22 o Klor (Cl) 



29.1 Svavelsyra (SO3) 



S8.5 



5.4 



^ De fullständiga data äro ej alltid anförda i nedanstående analystabeller. 

 " Avmätiiiiig av proven (även i mäteylinder enl. Vesterberg) föranledde alltid förlust av 

 kolsyra. 



