•26 



Herman P. A. Fiinkqiiist 



7. 

 6. 

 5. 

 4. 



• > 



1. 



■ Transport 4,03 



Svartgrå, fosforithaltig lerskiffer med något glimmer 0,016 



Ljusgrå lera med något fosforit 0,04 



Mörkgrå, fosforithaltig lerskiffer 0,02 



Grå lera med något fosforit ocli svavelkis 0,08 



{Mörkgrå, fosforithaltig lerskiffer med mycket svavelkis samt något järnspat 



och kalkspat; brakiopoder och ostrakoder 0,01 

 Mörkgrå, fosforithaltig lerskiffer med mycket svavelkis samt något järnspat 



och kalkspat ; brakiopoder och ostrakoder 0,045 



Ljust gröngrå skifferlera, i mitten med ett svartgrått, 4 à 5 mm. mäktigt 



skifferband med brakiopoder ; svavelkiskonkretioner 0,16 



Zonen med Triimcleus coscinorrJiinus Ang 0,10+ 



Summa 4,50 m. + 



De ljusgrå skifferlerorna äro icke kalkbaltiga. Ofta innehålla de svavelkis- 

 konkretioner och stundom glimraerfjäll. Tydlig skifl^righet; dock ojämna skiktytor. 

 Fossil ej anträffade. Vid torkning springa de sönder i småstycken efter fina, 

 vertikala sprickor. 



I den ljusgrå skifferleran, som underlagrar 

 »kiselskifferu», påträffades ofta runda, tappformiga 

 (stundom här och där något insnörda), vertikala 

 bildningar av något hårdare bergart, troligen be- 

 stående av huvudsakligen kiselsyra och något kol- 

 syrad kalk. Tapparna äro ibland omgivna av en 

 mantel av kalkspat. Deras längd är c:a 6 cm. och 

 diameter c:a 7 mm. (Se ovanstående figur.) 



Samtliga i de ljusgrå skifferlerorna förekommande hårda, svartgrå — mörkgrå 

 bankar ha jämn övre och ojämn undre skiktyta. Vertikal förklyftning är för 

 dem karakteristisk och vanlig. På de vertikala sprickorna finner man stundom 

 kalkspat och svavelkis. Förklyftningsytorna äro jämna och plana. 



»Kiselskifferu» företer en parallellepipedisk förklyftning. På skiktytorua fö- 

 rekomma stundom glimmerfjäll; brottet flintlikt. F. ö. är denna »kiselskiffer» 

 mörkgrå-svartgrå, något kalkhaltig, relativt rik på kalcedon samt mycket hård. Då 

 den innehåller Orthis argentea His. i riklig mängd, har den gått under benäm- 

 ningen orthisskitîer. Jämte detta fossil innehåller den en del andra brakiopoder, 

 ostrakoder och en graptolit (Leptograptus?). 



Den »bandade skiffern» är hård och tät, 13 à 14 cm. mäktig, samt i mitten 

 och övre delen nästan fliuthård. Den innehåller järnspat och något svavelkis, men 

 ej fossil. Överst ser man ett 0,oi m. mäktigt, mörkgrått band, därpå ett ljusgrått 

 0,016 m., ett mörkgrått 0,09 m. och underst ett grått 0,oi5 m. Bergarten är förkislad 

 skifferlera. 



Lagret n:r 45 innehåller svavelkis och är något kalkhaltigt. Bägge skiktytorna 

 äro ojämna och gropiga, i synnerhet den undre, och innehålla glimmerfjäll liksom 

 ovanliggande kalkstenslager. Fossil hava ej påträffats i lagren n:r 45 och 46. 



