4 



Elis Essen-Möller 



und lieber so viel arme Weiber und Kinder dahin gehen und sterben lassen, als 

 dass durch einen nicht gar so gefährlichen Schnitt geholfen würde». Och Roederer, 

 trots sin ungdom sin tids kanske främste obstetriker icke minst som lärare, uttalar 

 sig år 1766 på ett sådant sätt för käjsarsnittet, som vore otänkbart, om operationen 

 alltid givit så dåliga resultat, som allmänt antages ha varit fallet. 



Yttranden sådana som de uu anförda synas mig icke väl förenliga med 

 den uppfattning, att ett käjsarsnitt alltid medförde moderns död. Visserligen medger 

 jag gärna, att den lyckliga utgången var relativt sällsynt, men då Völler kan 

 kalla operationen »nicht gar so gefährlich», så kan man säkert förutsätta, att han 

 kände till sin tids resultat lika bra och bättre än vi, och man torde därför böra 

 hysa en mindre ogynsam uppfattning om, vad som redan på den tiden kunde uträttas. 



■ Obestridligt är likväl, att ingreppet hörde till de farligaste, och att det så 

 förblev till in på vår tid. Det är icke svårt att förstå, att så måste vara fallet. 

 Operationen uppsköts så länge som möjligt och utgjorde alltid sista utvägen; då 

 den utfördes, har väl patienten i de flesta fall varit infekterad. Om man därtill 

 betänker, att man icke sydde snittet i livmodern, utan lämnade detta öppet av 

 fruktan för att lämna suturer kvar i bukhålan, så är det lätt att tänka sig det 

 vidare förloppet. Förhoppningarna, att livmoderns egna sammandragningar skulle 

 hålla såret slutet, tills det läktes, gingo sällan i uppfyllelse; genom det öppet- 

 stående såret utkom det infekterade uterusinnehållet i bukhålan, och peritoniten 

 blev dödsorsaken. Betänker man detta och den allmänna fruktan att lägga suturer, 

 kan man icke annat än beundra det mod, som ledde Netzel ^ att lägga sådana 

 suturer, och den klarsynthet med vilken han — trots den dödliga utgången i sitt 

 fall — fasthöll vid deras användning. 



Det första stora framsteget i käjsarsnittets historia gjordes genom Porros ^ 

 djärva förslag att avlägsna livmodern och därefter fixera cervixstumpen extraperi- 

 tonealt; det andra togs av Sänger^ 1882, som lärde oss att göra uterussuturen på 

 ett sådant sätt, som kunde betecknas som både exakt och ofarligt. Med dessa båda 

 män som föregångare hade man skridit över gränsen till en ny tid i käjsarsnittets 

 historia; antiseptikens och aseptikens genomförande gjorde råsten, och nu kan ett 

 käjsarsnitt i därför ägnade fall utföras med samma säkerhet och med lika goda 

 resultat, som vilken annan aseptisk bukoperation som hälst. Det kan i detta sam- 

 manhang förtjäna erinras om, att de första käjsarsnitten med lycklig utgång i vårt 

 land datera sig från år 1885, då den första lyckliga Porro-operationen utfördes av 

 Salin, och år 1890, då två konservativa käjsarsnitt av Salin och Neuman likaledes 

 ledde till lyckhgt resultat 



' W. Netzel, Kejsarsnitt, nödvändiggjort genom ett i lilla bäckenet inkarceieradt myoni. 

 Nord. Med. Arkiv. Bd VII, n:r 6. 



^ Edoardo Pokro, Deila araputazione utero-ovarica come complemento di taglio CEesareo. 

 Milano 1876. 



" M. Sänger, Der Kaiserschnitt bei Uterusfibromen. Leipzig 1882. 



* A. O. Lindfors, Om Kejsarsnittet i Sverige. Upsala Läk. Fören. Förhandl. Bd V. 1900. 



