Olli kiljsarsiiittets Btälliiing inoai den nutida förlossningakoneten 5 



Då de omedelbara operationsiesultaten blivit så gynnsarama, så var det 

 naturligt att indikationerna skulle förskjutas för käjsarsuittet liksom förhållandet 

 varit med nästan alla andra ingrepp efter aseptikens införande. Den tid är förbi, 

 då käjsarsnittet utfördes endast på absolut indikation ; den relativa är nu den van- 

 ligaste. Ett uttryck härför kunna vi se i siffrorna från vått eget land: ännu så 

 sent som år 1900 kunde Lindfors sammanställa de käjsarsnitt, som gjorts i Sverige; 

 1918 skulle en sådan uppgift knappast längre vara utförbar. 



I samma mån som indikationerna utsträckas, hava emellertid även dess 

 gränser blivit mera svävande än förut. En läkare föredrar förtidsbörden, där en 

 annan inväntar förlossniugsarbetets spontana inträde, och om naturens egna krafter 

 då visa sig otillräckliga, tillgriper den ene vändningen eller Perforationen, medan 

 en annan kanske klyver bäckenringen eller en tredje väljer käjsarsnittet. 



Man kan därför knappast längre som förr påstå, att obstetriken skulle ut- 

 märka sig framför andra kliniska disciphner genom säkert fastställda och klara 

 indikationer. Man behöver blott kasta en blick på läran om det trånga bäckenet, 

 för att finna hur meningarne här bryta sig mot varandra. Äro icke indikationerna 

 för den konstgjorda förtidsbörden nu mera osäkra än någonsin? Märker man icke 

 hos pubotomiens anhängare en sådan avsvalning av entusiasmen, att den mera 

 liknar »eftertankens kränka blekhet»? Och karaktäriseras icke revolutionen i upp- 

 fattningen av käjsarsnittets gränser därav, att man nu vill använda denna operation 

 i infekterade fall, som förut av varje obstetriker ansetts som noli me tangere? 

 Förvisso kan man säga, att den omdaning, som obstetriken för närvarande i viktiga 

 delar undergår, är så genomgripande, att det icke ännu är möjhgt att förutsäga 

 resultatet. 



Den kliniske lärarens ställning till dessa problem är åtminstone i ett av- 

 seende klar. Han har att pröva de nya uppslagen, så långt de synas honom för- 

 enliga med patienternas väl; han har därefter att omsorgsfullt bearbeta sitt eget 

 material och att jämföra det med de resultat, som framlagts av andra. Ty hur 

 stor den egna erfarenheten än är, och hur oumbärlig den än är för den enskildes 

 personliga uppfattning, är den dock alltid otillräcklig; andras erfarenhet och kritik 

 är nödvändig för att skilja det riktiga och bestående från det subjektiva och 

 förgängliga. 



Ett sådant betraktelsesätt har föranlett mig att här framlägga resultaten av 

 käjsarsnitten från kvinnokliniken i Lund. Det har icke varit min avsikt att här 

 utförligt behandla hela läran om käjsarsnittet; den härför intresserade finner i 

 den utländska litteraturen lätt monografiska framställningar härav. De spörsmål 

 jag företrädesvis haft i sikte, äro tekniken och i syiuierhet indikationerna, sådana 

 de för närvarande uppfattas på Lundakliniken. Jag hoppas, att det tor vårt land 

 relativt höga antalet fall möjliggör ett säkrare bedömande av dessa viktiga frågor, 

 vilka annars ofta nog diskuteras på grundval av endast enstaka fall. Redogörelsen 

 för tekniken föregås av en kort sammanställning av resultaten. 



