8 



Elis Essen-Möller 



infektion», och om vilka Semmelweis i sin odödliga skrift^ uttalat: »diese Fälle 

 können nicht alle verhütet werden». 



Visserligen behöver en sådan temperaturstegring under förlossningen icke 

 betyda en farlig infektion, men den kan göra det. Lika omöjligt som det är att 

 under förlossningen bedöma detta, lika tydligt är det, att detta kan ha ett av- 

 görande inflytande på operationens utgång. Ja, infektionen kan finnas, oaktat ingen 

 temperaturstegring ännu hunnit visa sig, och utan att någon inre undersökning 

 alls blivit gjord. 



Risken av föregående inre undersökningar är så klar, att jag icke behöver 

 uppehålla mig därvid. 



Av tabellen synes nu emellertid, att i vissa fall lång tid förflutit mällan 

 hinnbristningen och operationen, och att i andra fall undersökningar föregått av 

 händer, som det vore eufemistiskt att kalla rena, och att ingreppet det oaktat utförts. 

 Att utgången i sådana fall blivit gynsam i alla fall utom ett, beror på, att jag i 

 dessa fall utfört operationen enligt Porro ^. Fall 68 är ett exempel härpå, fall 80 

 ett annat, där febern utgjorde varningssignalen. Endast i undantagsfall har jag 

 vågat kvarlämna en livmoder, som för länge sedan tömt sitt fostervatten, såsom i 

 fall 48, där det syntes mig otillåtligt att hos en ung förstföderska offra organet. 

 Utgången rättfärdigade här beslutet, men så blev tyvärr icke förhållandet i fall 

 101, där operationen utfördes 16 timmar efter hinnbristningen vid en temperatur 

 av 37,7 och efter 3 dygns förlossningsarbete. Försöket att här bevara livmodern 

 var förkastligt, och jag behöver knappast tillägga, alt jag efter detta fall ännu 

 mera än förr kommer att begränsa det konservativa käjsarsnittet till de fall, som 

 icke ens kunna misstänkas för infektion. 



Svårigheten att bedöma, huru länge man ur denna synpunkt vågar dröja 

 med ingreppet har förmått den utmärkte franske obstetrikern Paul Bar ^ i Paris att 

 nyligen yrka på, att käjsarsnittet bör utföras, innan ännu värkarna börjat. Ur 

 synpunkten av aseptik är detta förslag naturligtvis tilltalande, men jag befarar, att 

 dess tillämpning skulle leda till, att operationen ofta komme att utföras i onödan, 

 och att den alltså komme att drabbas av samma förebråelse som den konstgjorda 

 förtidsbörden, nämligen att man genom dess utförande berövar sig möjligheten att 

 bedöma, huru förloppet skulle gestalta sig, om naturens egna krafter fått råda. 

 Och käjsarsnittets styrka har hittills legat just däri, att man tillgripit det först vid 

 den tidpunkt, då otillräckligheten av naturens egna krafter visat, att det varit 

 nödvändigt. 



Munro Kerr '■ i Glasgow gör icke ett käjsarsnitt, om modern förut under, 

 sökts av annan person, om icke bäckenet är så trångt, att perforation är omöjlig. 



' IGNAZ Philipp Semmelweis, Die Aetiologie, der Begriff und die Prophylaxis des Kind- 

 bettfiebers, Pest, Wien und Leipzig 1861. 



- För korthetens skull kallar jag operationen »Porro», oaktat cervixstumpen naturligtvis 

 icke behandlats extraperitonealt utan på vanligt sätt såsom vid supravaginal amputation för myom- 



" Archives mens. d'obst. et de gyn. Janvier 1919. 



* J. M. MuNRO Keer, Operative Midwifery. London. 1908 p. 404. 



