10 



Elis Essen-Möller 



ligg. suttit på fram- eller baksidan av uterus och placenta likväl haft sin plats på 

 sàiuma sida. För övrigt spelar placentas plats ingen större rol för operationens 

 utförande, det är under alla förhållanden en fördel att lägga snittet på framsidan 

 både av tekniska skäl och med hänsyn till förebyggandet av tarmadhärenser. Skulle 

 placenta träffas i snittet, föres den helt änkelt åt sidan eller löses före fostrets 

 uttagande; blödningen är i så fall rikligare äii annars tills uterus blivit tömd, men 

 har sedan aldrig varit oroande i våra fall. Tvärsnitt i fundus enligt Fritsch har 

 jag aldrig använt och betvivlar dess företräden, men ingalunda dess nackdel att 

 emällanåt leda till tarmadhärenser. " 



Snittet har i allmänhet gjorts 12 — 15 cm. långt; göres det för kort, riskerar 

 man, att det vid fostrets uttagande brister vidare, och de trasiga kanterna bli då 

 svårare att sy exakt. 



Ingen som halst Compression av cervix eller uterus har' utförts sedan mina 

 första operationer. Blödningen är, som väl bekant för varje käjsarsnittsoperatör, 

 mycket olika i olika fall; min erfarenhet är, att i de fall, där den är riklig, är detta 

 endast före fostrets uttagande. Sedan livmodern tömts, är en starkare blödning 

 ur väggen sällsynt och stannar snart för suturerna. Kompressionen av cervix ökar 

 endast den venösa blödningen, eftersom det är svårt att komprimera artärerna, och 

 man gör säkert bäst i att alldeles underlåta den. 



Fostret uttages vid en fot, vid huvudet eller en arm, om det är en sätes- 

 bjudning. Därefter löses efterbörden, antingen manuellt eller genom försiktig drag- 

 ning i navelsträngen. Härvid tillses noga, att hinnorna nedemot cervix medfölja 

 fullständigt, och i de fall, då jag opererat före värkarnes början eller innan cervix 

 varit utvidgad, brukar jag med fingret känna efter, att avloppet mot vagina är 

 fritt. I ett par av mina första fall dränerade jag uterus nedåt vagina, men detta 

 sker numera aldrig. Egendomligt nog synas flera franska operatörer äium anse 

 dräuagen av uterus nödvändig. 



Sedan större blodlevrar i uterus utprässats eller borttorkats, kommer sårets 

 hopsyning. Denna har i våra fall alltid skett med silke eller linne, aldrig med 

 catgut. Om det är detta som giort, att ^rren blivit fasta och aldrig ruptur inträtt 

 vid en senare förlossning, är icke lätt att bestämt säga, men jag håller det icke 

 för omöjligt. Sålunda är det anmärkningsvärt, att Leopold Meyer, som alltid sydde 

 med catgut, haft icke mindre än tre fall av ruptur av det gamla ärret. 



Suturerna ha lagts på vanligt sätt, d. v. s. djupare, som fatta hela väggen 

 utom decidua, och däremällan ytliga, som fatta endast en del av muskulaturen och 

 huvudsakligen avse att noggrannt hoppassa sårkanterna. 



Över sårlinien har alltid omentet bretts ut. I de första fallen fästes det 

 med ett par suturer, sedan har jag endast lagt det över, då det snart adhärerar 

 till snittlinien. Avsikten härmed har varit att förebygga adhärenser mällan uterus- 

 väggen och bukväggen eller tarmen. Att det verkligen gjort nytta i denna riktning 

 visas dels därav, att jag icke kan erinra mig vid följande käjsarsnitt mer än en 

 gång ha fuimit adhärenser mällan uterus och bukväggen, dels även av det olyckligt 



