Oin käjsaisnittets ställning inom den nutida förlossningskonsten 11 



förlöpande fallet n:r 19. Då ny laparotomi här blev nödvändig, måste omentet 

 lösas från uteri framsida för att åtkomma hindret, som framkallades av det i 

 bäckenet liggande myomet. Omentet Indes sedan icke fram på nytt — och en 

 tunntarmsslinga fick därigenom tillfälle att växa fast vid uterussnittets övre kant. 



Buksuturen har sedan skett på vanligt sätt, och suturerna eller hakarne 

 avlägsnats på 8:de dagen, då pat. även i okomplicerade fall fått stiga upp. 



Vid det cervikala käjsarsnittet, som sedan 1918 börjat användas, blir tek- 

 niken givetvis en annan. Cervix är svårare åtkomlig än corpus och måste göras 

 tillgänglig genom Trendelenburgs läge. Uterus framtages naturligtvis icke utanför 

 buksåret. Peritoneum klyves nu vid gränsen mellan blåsan och cervix, om på 

 längden eller tvären torde icke spela större rol. Därefter undanskjutes blåsan nedåt 

 så långt som behöves, för att man skall få plats med ett längdsnitt i medellinien 

 av cervix. Att döma av egen erfarenhet förefaller det mig, som om blödningen 

 härvid ibland vore väl så riklig som vid snittet i corpus, även om man håller sig 

 noggrannt i medeUinieu. Huvudet luxeras ut med tåi]g eller med ett finger i 

 fostrets mun, och placenta uttages manuellt eller med tryck från bukväggen. 

 Suturen av den tunna cervix kan ske med catgut. Peritoneum sys sedan över 

 cervix; endast om någon blödning uppstått vid blåsans lösning, dräneras rummet 

 mällan cervix och blåsan utåt buksårets nedre vinkel. 



Beträffande valet mällan det klassiska och det transperitoneala cervikala käj- 

 sarsnittet ur teknisk synpunkt, så är det förra otvivelaktigt både lättare och snab- 

 bare utfört, medan det senare i vissa fall kan vara ganska vanskligt. Cervix är 

 icke alltid lätt åtkomlig, i synnerhet icke i förlossningens början, och det är därför 

 icke häller alltid lätt att här få ett tillräckligt långt snitt, utan att förlänga det 

 uppåt i corpus. Likaledes finner jag den av Brandt ' gjorda anmärkningen beak- 

 tansvärd, att infektionsrisken stiger ned emot cervix, där bakteriemängden tilltar, 

 ju längre man kommer nedåt. 



Det cervikala snittets fördel skulle huvudsakligen vara den, att snittet lägges 

 i den tunna delen av uterus, som är lätt att sy exakt, och att faran för en ruptur 

 av detta ställe skulle vara mindre än i corpus, där ruptur som bekant icke sällan 

 förekommit. Jag skall icke förneka detta, ehuru litteraturen kan uppvisa exempel 

 av bristningar även efter cervikala snitt ^ men jag kan icke underlåta att fästa 

 uppmärksamheten på ett annat förhållande. På kliniken i Lund ha utförts 5 cer- 

 vikala käjsarsnitt, eller 6, om jag medräknar fall 105. I endast ett av dessa (fall 96) 

 var förloppet fullt okomphcerat, i alla de övriga 5 komplicerades förloppet av feber, 

 som i två fall (91 och 95) tog ett ofarligt förlopp, men i de tre återstående blev 

 så allvarlig, att den ledde till nya ingrepp, av vilka ett (101) slutade med döden. 

 Nu kan härtill invändas, att i fyra av dessa fall gjordes operationen först efter ett 

 längre förlossningsarbete, men då bör även framhållas, att i tre fall voro hinnorna 

 ännu hela, vilket enhgt vad jag förut framhållit är av större betydelse än förloss- 



' Ku. Bbandi', Norsk Mag. f. Ltegevidenskab n:r 11. 1919. 



^ Feanz, Ueber Kaiserschnitt. Zentralbl. f. Gyn. 1915, s. 396. . 



