12 



Elis Essen-Möller 



ningsarbetets längd. Det synes mig därför mycket väl möjligt, att infektionen i 

 våra fall kan ha sammanhang med operationsmetoden, i den mening som jag nyss 

 citerat efter Brandt. 



Med det sagda har jag icke velat förkasta det cervikala transperitoneala snitttet, 

 av vilket ökad erfarenhet säkerligen är nödvändig, innan ett definitivt omdöme kan 

 fällas. Men man torde förstå, att de gjorda erfarenheterna gjort mig tveksam, om 

 vinsten av att lägga snittet i den tunna delen av uterus är så betydande, att den 

 uppväger den idealiskt änkla tekniken vid det gamla käjsarsnittet. Dessa betänk- 

 ligheter minskas icke därav, att det cervikala snittets fördelar framträda bäst, då 

 cervix av förlossningsarbetet blivit uttänjd och lätt tillgänglig, men då även infek- 

 tionsrisken kunnat ökas. 



Som bekant har man under senare år börjat tillämpa ett annat förfaringssätt, 

 det s. Ic. extraperitoneala Icäjsarsnittet. Även liär är det cervix, som öppnas, men 

 retroperitonealt, under peritoneum, och till operationens regelrätta utförande hör 

 alltså, att bukhålan icke öppnas. Infektionsrisken skall på detta sätt minskas. 



Själv har jag icke använt denna metod, som i vårt land utförts och förordats 

 av Lundblad i Vänersborg. Det är en ömtålig sak att diskutera en operations- 

 metod, av vilken man icke har egen personlig erfarenhet, och jag skall avhålla 

 mig från att om densamma fälla något omdöme. Men det må vara tillåtet att 

 angående densamma göra några reflexioner, som väckts hos mig under studiet av 

 hithörande litteratur. 



Till en början äro alla överens om, att det extraperitoneala snittet är ur tek- 

 nisk synpunkt mera komplicerat än det klassiska käjsarsnittet. Likaså äro alla 

 ense om, att det senare i rena fall medför en mycket ringa risk. Det överstiger 

 därför min fattningsförmåga, varför man i rena fall skulle övergiva en tekniskt 

 änkel och säker operation för en mera komplicerad och för moder och barn 

 osäkrare. 



Det extraperitoneala käjsarsnittets egänthga område torde därför vara de 

 misstänkta eller säkert infekterade fallen, och operationens anhängare framhålla 

 också med starkt eftertryck, att man på detta sätt även i infekterade fall skall 

 kunna rädda både moder och barn, eller med andra ord undvika perforation, pu- 

 botomi eller andra ingrepp. 



I överensstämmelse härmed hava också Döderlein och Küstner, operationens 

 främste förkämpar, i ett stort antal fall utfört operationen även då modern varit 

 säkert infekterad. De resultat, som de erhållit, äro så överraskande gynsamma, att 

 de kräva ett allvarligt beaktande, och jag har också sökt så gott jag kunnat studera 

 dem i förhoppning att därigenom vinna en egen uppfattning. 



Detta studium har kommit mig att inse, att det endast tack vare denna ope- 

 ration har lyckats att i ett antal fall rädda barnet undan perforation och detta utan 

 att moderns utsikter försämrats. Om jag likväl icke ännu kunnat besluta mig för 

 att utföra operationen i ett infekterat fall — efter vad jag förut framhållit skulle 

 det icke falla mig in att göra den i ett rent fall — så beror detta på den tvekan, 



