14 



Elis Essen-Möller 



företräde framför t. ex. Perforationen, åt vilken inånga av dessa foster äljes skulle 

 hemfallit. Därmed är jag inne på det extraperitoneal käjsarsnittets resultat för 

 fostren i Döderleins fall. 



De voro 11 döda foster pä 134 operationer. Han frånräknar själv fyra, såsom 

 icke beroende på operationen, men även om vi följa med honom på denna punkt, 

 så kvarstår likväl en dödlighet för fostren av 7 på 130. Detta är avsevärt högre 

 än för det klassiska käjsarsnittet, men en sådan jämförelse vore icke rättvis, efter- 

 som de infekterade fallen icke skulle utsatts för den sistnämnda operationen. Med 

 större rätt kan sägas, att dessa resultat äro tydligt överlägsna perforation eller vänd- 

 ning, som annars i de flästa fall skulle kommit ifråga. 



En kort granskning måste även givas Küstners ^ resultat, därför att dessa 

 alltid citeras såsom de bästa med det extraperitoneala käjsarsnittet uppnådda. Så 

 äro de även: 110 extraperitoneala käjsarsnitt med endast 2 dödsfall/ därav intet 

 i infektion. Och dock hava av dessa 110 fall 53 varit infekterade eller »infek- 

 tionsverdächtig». 



Det är att beklaga, att i denna redogörelse finnes en viktig lucka. Küstner 

 säger nämligen ^, att om man under operationen råkar få hål på peritoneum, så är 

 operationen icke längre extraperitoneal utan skall räknas bort från dessa. Mot en 

 sådan ståndpunkt är intet principiellt att invända, men man borde då få veta, hur 

 ofta detta missöde inträffat, d. v. s. hur många fall, som av denna anledning'blivit 

 fråuräknade. Det är beklagligt, att Küstners arbete intet upplyser härom, ty denna 

 punkt är av tungt vägande betydelse för bedömandet av ingreppet. 



Till övervägande framför jag slutligen även följande två omständigheter: det 

 extraperitoneala snittet kan icke upprepas mer än en gång hos samma patient, och 

 kan överhuvud icke användas, om patienten samtidigt skall steriliseras. 



Om jag försöker sammanfatta pro och contra av föregående undersökning, 

 kommer jag till följande' resultat. Det extraperitoneala käjsarsnittet är tekniskt 

 svårare än det klassiska käjsarsnittet; det har medfört dödsfall i sepsis och för- 

 blöd ning i före operationen rena fall, och är farligare för fostret. Av dessa skäl 

 kan jag icke förstå, att det kan undantränga det klassiska käjsarsnittet i rena fall^ 

 I infekterade fall, där det klassiska förfaringssättet förbjuder sig själv, har' det 

 extraperitoneala snittet i många fall räddat icke endast modern, utan även fostret, 

 som annars skulle hemfallit åt perforation, och dess utförande i sådana fall av en 

 erfaren operatör kan därför icke anses oberättigat. Men operationen är förenad 

 med faror och tekniska svårigheter, och det kan förtjäna nämnas, att en av Dö- 

 derleins egna lärjungar ^ för icke länge sedan deklarerat sin återgång från det 

 extraperitoneala till det transperitoneala förfaringssättet. 



^ O. KÜSTNER, Der abdominale Kaiserschnitt. Wiesbaden 1915. 

 ^ Anf. arb. s. 88-89. 



' K. Baisch, Extraperitonealer und transperitonealer Kaiserschnitt. Zentralbl. f. Gyn. 

 1915 s. 763. 



