16 



Elis Essen-Möller 



illustration till ärrets fasthet är fall 37. Efter käjsarsnittet för placentarlösning har 

 pat. genomgått två förlossningar utan särskilda svårigheter och utan något tecken 

 till svaghet i ärret. 



De upprepade käjsarsnitten hava för övrigt icke vållat andra svårigheter, än 

 de som berott på adhärenser till oraentet. Som förut är omtalat, har detta utbretts 

 över sårytan i syfte att förebygga tarmadhärenser. Vid förnyat käjsarsnitt har 

 detta vållat, att omentet befunnits adhärent och måst lösas eller delvis resekeras. 

 Andra olägenheter ha icke vållats härav än de, som bestå i tidsutdräkten, och jag 

 menar att dessa olägenheter äro små i jämförelse med risken av tarmadhärenser. 



Beträffande Icäjsarsnitten för myom, så har jag i de två första fallen opererat 

 med kvarlämnande av tumören, som efteråt skrumpnade och ej vållade några be- 

 svär (patienterna resp. 45 och 44 år). I de följande fallen har jag emällertid prin- 

 cipiellt gjort Porros operation eller totalexstirpation, enär det synts mig riktigare 

 att jälpa patienten från tumören samtidigt med käjsarsnittet och därigenom bespara 

 henne eventualiteten av en senare operation för tumören. Den enda gång jag se- 

 dermera avvikit från denna regel, fick jag också anledning att ångra det. Det 

 gäller fall 19, som jag förut haft tillfälle att beröra. Anledningen till, att jag där 

 lämnade uterus, var patientens bestämda önskan att få behålla livmodern, enär hon 

 önskade få flera barn. Detta lät jag beklagligtvis förmå mig att låva, med förut 

 nänmt resultat. Det lider väl intet tvivel, att det just var livmoderns kvarlämnande, 

 som var orsaken till den dödliga utgången. — Den starka uppluckringen gör, att 

 även stora cervixmyom kunna avlägsnas lättare vid käjsarsnitt än då patienten icke 

 är gravid. Enukleation av myomet med kvarlämnande av livmodern har jag icke 

 försökt i dessa fall, enär efter så stora tumörer, som det här är fråga om, måste 

 uppstå en stor sårhåla, som är svår att efteråt hopsy så exakt, att ingen blödning 

 uppstår i något hålrum och så att ärret håller vid ett nytt havandeskap. 



För övrigt har livmodern avlägsnats i några fall av andra anledningar, t. ex. 

 där infektionsrisken tvingat därtill (32, 80, 89, 106) eller där vid atresi av genital- 

 kanalen det varit nödvändigt att förebygga stagnation av avslag åvanför hindret 

 (28, 44). Ensamstående i vår serie är fall 107, där uterus måste avlägsnas på 

 grund av en atonisk efterblödning. 



Till tekniken kan även hänföras frågan om steriliseringens berättigande vid ett 

 käjsarsnitt. 



Härom äro meningarna mycket delade. Somliga accouchörer sterilisera prin- 

 cipiellt redan efter första käjsarsnittet, andra anse denna åtgärd otillåtlig även efter 

 upprepade käjsarsnitt hos samma patient. Representanterna för dessa båda ytter- 

 ligheter ha visserhgen en bekväm ställning i det enskilda fallet, men jag kan för 

 min del icke obetingat sluta mig till någon av dem. Ett käjsarsnitt är dock ingen 

 bagatell, som man med lätt järta kan tillråda en patient att underkasta sig upp- 

 repade gånger. Gånge var och en till sig själv och göre sig den fråga, om man 

 ville låta sin hustru eller dotter undergå det ena käjsarsnittet ePter det andra — 



