18 



Elis Essen-Möller 



3. Indikationer. 



I de fall, där bäckenet är så trångt, att icke ens ett perforerat foster kan ut- 

 skaffas på naturlig väg, är indikationen för käjsarsnittet absolut. Om denna äro 

 alla eniga, och den behöver således icke här diskuteras. 



Men lika lätt som den absoluta indikationen är att fastställa, lika svår är den 

 relativa. Skall man, om ett spontant förlopp visar sig omöjligt, tillgripa vändning, 

 tång, perforation, eller är i fostrets intresse ett större kirurgiskt ingrepp berättigat? 

 På denna fråga givas olika svar, och gränserna för käjsarsnittets indikationer 

 dragas icke endast olika av olika accouchörer, utan även vidare nu än förr. 



Orsaken härtill ligger framförallt i de goda resultat, som operationen numera 

 medför. Vi bevittna här samma fenomen, som vid t. ex. myomoperationerna. Ingen 

 gynekolog opererar numera myom endast på vital (= absolut) indikation; de flästa 

 ingreppen utföras nu, innan patienten blivit för medtagen av sina blödningar, alltså 

 .på relativ indikation, bitet tvivel finnes häller därom, att orsaken till denna för- 

 skjutning ligger i de förbättrade operationsresultaten. 



Jämförelsen mällan käjsarsnittet ocli myomoperationerna haltar emällertid på 

 en viktig punkt. Skall patienton få jälp för sitt myom, finnes ingen annan säker 

 jälp än operationen — jag bortser i detta sammanhang från den radiologiska be- 

 handlingen — , medan vid en förlossning käjsarsnittet icke är enda utvägen, utan 

 har till konkurrent de äldre obstetriska ingreppen, som under sekler hunnit visa 

 sitt värde. 



Det är just på denna punkt meningsskiljaktigheten inträder: varför inskränka 

 indikationerna för tången, vändningen, Perforationen eller förtidsbörden, som giva 

 relativt goda resultat med relativt ringa risk för modern? Ett uttryck för denna 

 äldre uppfattning finna vi i ett yttrande av Salin \ då han i en diskussion uttryckte 

 sin mening på följande sätt: »de yngre obstetrici äro alldeles för rädda för hög 

 tång och därför alldeles för frikostiga med käjsarsnitt». 



Problemet är emellertid icke så änkelt, att det beror endast på käjsarsnittets 

 förbållande till tången, och det var väl knappast häller talarens mening. Det som 

 nu tvingar fram diskussionen om käjsarsnittets ställning till andra ingrepp, är, 

 såvitt jag förstår, en helt annan sak av principiell betydelse: frågan om förhållandet 

 mällan moderns och fostrets inträssen ; och det är efter min mening just de för- 

 bättrade käjsarsnittsresultaten, som göra en sådan diskussion möjlig och nödvändig 

 att upptaga. 



Hittills har alltid den meningen varit gällande, att »moderns liv är mera värt 

 än fostrets», och att därför vid en förlossning hänsyn framför allt, ja kanske ute- 

 slutande bör tagas till den förra. Om vid en förlossning en värklig och ound- 

 viklig konflikt uppstår mällan moderns och barnets inträssen, så finnes det väl 



* Obst. -gyn. sektionens förhand). 28 nov. 1913. 



