Om käjsarsnittets ställning inom den nutida förlossningskonsten 



23 



snittet den säkrare utvägen härtill, som icke för mycket försämrar utsikterna för 

 modern. I tveksamma fall följer jag därför den regel, att jag för modern fram- 

 lägger saken till eget och mannens bedömande; min erfarenhet är, att hon van- 

 ligtvis väljer käjsarsnitt, om hon inga levande barn har förut, annars förtidsbörden. 

 Min skyldighet anser jag vara att rätta mig efter moderns önskan, om förhållan- 

 dena beträffande conjugata o. s. v. icke lägga hinder däremot. 



Tydligt är, att om förtidsbörden inskränkes, så komma en del av dessa fall 

 att bli föremål för käjsarsnitt i fullgången tid. En del, men visst icke alla, ty er- 

 farenheten har visat, att icke så få fall, som ansetts kräva förtidsbörd, förlöpt spon- 

 tant i rätt tid, och vidare att antalet spontanförlossningar vid trångt bäcken uppgå 

 till den höga siffran av 80 "/o ^. Det blir därför endast till en viss grad, som käj- 

 sarsnittets indikationer påverkas av förtidsbördens inskränkning. 



Förhållandet mellan käjsarsnittet och vändningen är sådant, att de i sträng 

 mening knappast kunna anses som konkurrerande ingrepp. Då käjsarsnittet ut- 

 föres, sker det oftast först sedan observationen av förlossningsförloppet visat, att 

 naturens egna krafter äro otillräckliga. Om däremot vändningen skall utföras, 

 måste detta ske så tidigt under förlossningen, att uterus ännu icke slutit sig för 

 hårt omkring fostret. Vändningen blir alltså i de flästa fall »profylaktisk», och 

 man berövar sig därmed möjligheten att bedöma, vad naturens egna krafter 

 kunnat uträtta. 



Man kan icke häremot invända, att vändningen ger så mycket bättre resultat 

 för mödrarna än käjsarsnittet. Även käjsarsnittet ger goda resultat, om modern 

 icke är infekterad; man må ihågkomma, att bland våra 75 käjsarsnitt vid trångt 

 bäcken förekommer endast ett dödsfall, och detta hos en förut infekterad patient, 

 hos vilken käjsarsnitt alltså icke bort utföras. Och om man ser på resultaten för 

 fostren, så ger käjsarsnittet 100 % levande barn, medan resultaten efter vändningen 

 äro bedrövliga. Det är därför icke underligt, att den profylaktiska vändningen på 

 senare tid allmänt övergivits vid trångt bäcken. En annan sak är, att den alltid 

 kommer att bevara sin plats vid infektion, framfallen navelsträng eller dylika fall, 

 där ett käjsarsnitt icke kan utföras. 



Vid undersökningen av käjsarsnittets förhållande till tången vid trångt bäcken 

 stöter man på egendomliga motsättningar i åsikter. Salins yttrande härom har jag 

 redan förut anfört. Själv har jag alltid i min undervisning varnat mot den höga 

 tången vid trångt bäcken, och tillåter på kliniken ett försiktigt tångförsök endast, 

 om huvudet med sitt största omfång redan passerat det trånga stället. Jag skall 

 icke här upprulla hela frågan om den höga tången ; den som intresserar sig härför 

 hänvisar jag till ett relativt nytt arbete av Wichmann ^, som kommer till en mycket 

 gynsam uppfattning därav — sedan han frånräknat alla fall, i vilka den miss- 

 lyckats. Den som medräknar även de misslyckade fallen, kommer säkerligen i 



^ Karl Baisch, Reformen in der Therapie des engen Beckens. Leipzig 1907, s. 60. 

 ' S. E. Wichmann, Zur Klinik der hohen Zangenoperation. Nord. Med. Arkiv. 1915. 



