24 



Elis Essen-Möller 



likhet med mig till en annan uppfattning. Det är icke endast riskerna för modern 

 det här gäller. Man förstår nu, för att tala med en fransk accouchör av rang ' 

 att »fosterhuvudets mjukhet icke får utgöra en anvisning att trycka ihop det, att 

 barnet därigenom utsattes för fara, och man förstår, varför antalet barn, födda 

 efter en långvarig förlossning, efter ett svårt ingrepp, är så stort i de anstalter, 

 där de undermåliga vårdas». 



I en punkt sammanfalla emällertid de båda motsatta åsikterna, nämligen däri^ 

 att den höga tången och Mjsarsnittet ufeshifa varandra. Står jag i valet mällan en 

 perforation av levande foster och en hög tång, så är det klart, att jag först gör 

 ett försiktigt tångförsök — jag begagnar tillfället att häri instämma med Bovin, 

 som framhållit detta. Men om detta tångförsök misslyckas, så är den enda åter- 

 stående resursen Perforationen, ty tångförsöket har försämrat utsikterna för både 

 moder och foster på ett sådant sätt, att det icke kan vara tal om att sedan utsätta 

 hanne för risken av ett käjsarsnitt. Har man denna uppfattning, så är det lätt 

 att förstå, att antalet käjsarsnitt och antalet höga tänger på en och samma klinik 

 alltid komma att bli motsatt varandra. 



Beträffande min ställning till per/orationen på levande foster är min ståndpunkt 

 i korthet den, att detta ingrepp icke alltid kan undvikas i privat praxis, där det 

 ibland av hänsyn till miodern är bättre, att fostret dör genom Perforationen än genom 

 expektansen. Men på en klinik bör Perforationen på levande foster kunna und- 

 vikas, om fallen inkomma i tid, icke infekterade. På Lundakliuiken har icke på 

 många år utförts en perforation av levande foster. 



Om förhållandet mellan puhotomi och käjsarsnitt skall jag icke yttra mig, då 

 jag icke utför denna operation. Den härför intresserade tillåter jag U3ig hänvisa 

 till mina föreläsningar i obstetrik, där jag framlagt skälen härför. 



o 



Avanstående resonnemang angående det trånga bäckenet kan alltså samman- 

 fattas därhän, att jag, om värJcarne icke kunna övervinna hindret, av hänsyn till 

 fostret gör käjsarsnitt hällre än hög tång, vändning eller perforation i de fall, då 

 modern säkert icke är infekterad. Är eller misstänkes modern vara infekterad, för- 

 söker jag vändning eller hög tång, innan perforation av det levande fostret tillgripes. 

 Endast om modern icke har utsikt att armars få ett levande barn eller vid absolut 

 indikation gör jag även i dessa fall käjsarsnitt, och har då föredragit Porro framför 

 det extraperitoneala käjsarsnitt et. 



Att denna ståndpunkt innebär en utvidgning av indikationerna för käjsarsnitt, 

 är tydligt. Att den också är subjektiv, erkännes oförbehållsamt, vare sig detta nu 

 anses vara en svaghet eller en styrka. Det är emällertid för mig en tillfreds- 

 ställelse att finna, att redan i gångna tider en liknande uppfattning uttalats. 

 Lauverjat har jag redan åberopat. Roederer ^ uttalar sig på ett sätt, som full- 

 ständigt överensstämmer med min ståndpunkt. Då dessa män kunde förorda 



> Paui, Bar, I/obstétiique française. Archives mens, d'obst. et de gyn., janvier 1919. 

 ^ RoEDEEEE, Elementa artis obstetricife. Gœttingœ 1766, p. 310. 



