Om käjsarsnil lets .stiilliiiiit; inom den nnt.iiln l'()rl()ssiiini;sl<f)iiHien 



25 



käjsarsnittet på en tid, då det gav så mycket sämre resultat än nu, varlor skall 

 denna ståndpunkt anses oriktig nu, då säkerheten för både modrar och bai'u är 

 så mycket större? 



I diskussionen om dessa frågor användes stundom uttrycket »stränga indika- 

 tionery, ocli samtidigt kan man konstatera, att detta uttryck nästan alltid gäller 

 endast modern, aldrig fostret eller dess rätt att behålla livet. Visserligen äro alla 

 ense om att ogilla den konstgjorda aborten eller vilja åtminstone inskränka den 

 så mycket som möjligt, en uppfattning, till vilken även jag bekänner mig. Men 

 hur vill man med denna stränghet mot aborten förena sin svaghet gentemot Per- 

 forationen, vändningen och den höga tången, för vilka så många foster falla offer? 

 Är det mindre upprörande eller mera konsekvent att döda ett foster vid slutet av 

 havandeskap än i dess början? Är det icke ur alla synpunkter mera tilltalande att 

 inskränka fostrets dödande till de fall, där detta är nödvändigt på grund av vital 

 indikation för modern? 



Det är detta jag försökt, och det är skälet till, att på kvinnokliniken i Lund 

 förekomma så många käjsarsnitt, men inga eller nästan inga höga tänger, profylak- 

 tiska vändningar eller perforationer av levande foster. Ty det är nu en gång så, 

 att ju färre ingrepp av det senare slaget förekomma, desto större blir antalet av 

 det förra. 



Jag har med det nu sagda emällertid inga anspråk på, att min ståndpunkt 

 av alla skall gillas, så n:;ycket mindre som jag väl vet, att jag i vissa fall begått 

 misstag. Svårast av allt har jag funnit att bedöma, när operationen skall företagas, 

 så att man å ena sidan icke gör den i onödan, å andra sidan icke dröjer tills 

 modern är infekterad. Det dödsfall jag haft bland käjsarsnitten vid trångt bäcken 

 berodde på felbedömning av den senare frågan ; modern hade före operationen 

 37,7, men var icke undersökt. Om man framdeles skall lyckas att säkrare bedöma 

 detta svåra spörsmål, synes mig ännu ovisst. Den diskussion jag med detta arbete 

 hoppas ge anledning till, kan kanske belysa även denna vitala punkt. I varje 

 fall är det klart, att frågan om käjsarsnittets indikationer icke kan föras vidare på 

 annat sätt, än att så många som rnöjligt, och icke minst de som föredraga de van- 

 liga obstetriska ingreppen, framlägga sina resultat och erfarenheter. Men en sak 

 får därvid icke försummas; redogörelse för resultaten för både moder och barn, ty 

 den ståndpunkt, till vilken jag i det föregående kommit, har sin rot i en allvarlig 

 strävan att rädda båda, och en ståndpunkt som tar hänsyn endast eller företrädesvis 

 till den ena parten kan jag för min del icke godkänna. 



Jag vill till slut uttrycka den förvissning, att lösningen av käjsarsnittspro- 

 blemet till en väsentlig del kommer att bero av den utsträckning, i vilken kompli- 

 cerade förlossningsfall i god tid insändas till barnbördshus att där förlösas. Ju 

 oftare detta sker, och ju tidigare före förlossningsarbetets början detta sker, desto 

 färre blir de fall, där fostret behöver offras för moderns skull. Det är min tro, 

 att vårt land är väl ägnat att vara ett av de fräinsta i denna strävan. I Skåne 

 ha vi redan fyra barnbördshus och få snart det femte ; i övriga delar av Sverige 



4 



