6 



Gunnar Sjöstedt 



områden och sedan parallellisera en på så sätt erhållen regionsindelning med för- 

 hållandena inom ett område med utpräglad ebb och flod och ty åtföljande utpräg- 

 lade och fullt naturliga indelning af algvegetationen i en litoral- och en sub- 

 litoralregion. 



Jag vill visst icke förneka, att det, som Svedelius (1. c. p. 23) säger, »gifves 

 en hel del former, hvilka äro mer eller mindre strängt bundna vid strandområdet, 

 under det andra aldrig påträffas förrän på djupare vatten, och att ett särskiljande 

 af dessa båda grupper därför kan anses berättigadt». Jag vill endast betona, att 

 denna indelning af algvegetationen i en litoral- och en sublitoralregion med grän- 

 sen dem emellan på resp. 5 och 3 — 4 meters djup icke blir analog med den na- 

 turliga gruppering af algerna, som förekommer vid en kust med utpräglad ebb och 

 flod. Och detta därför att de faktorer, som äro orsak till grupperingen, ej äro de 

 samma. Inom ett område med utpräglad ebb och flod är det framför allt växternas 

 förmåga att uthärda luftens inverkan, som förorsakar denna skarpa uppdelning af 

 ■ .algerna i två tydligt skilda regioner. Vid kuster utan tidvatten, Östersjökusten 

 t. ex., samverka visserligen flera faktorer (olika salthalt och temperatur samt väx- 

 lingarna däri, vidare också täthet, gashalt, ljusstyrka etc.) till uppkomsten af en 

 skillnad mellan algvegetationen öfver och under 5-metersdjupet. Men ingen af 

 dessa faktorer har dock ett så dominerande inflytande på vegetationens samman- 

 sättning som den tidvisa blottläggningen af algerna inom litoralregioneu vid en kust 

 med tydlig ebb och flod. Följaktligen kan det ej heller vara riktigt att betrakta 

 två regionsindelningar som analoga, där de faktorer, som äro orsak till grupperingen, 

 ej äro de samma. Den af Kjellman, Kylin, Simmons och Svedelius vid väst- 

 kusten och Östersjökusten urskilda litoralregioneu med nedre gränsen på 3 — 4 resp. 

 5 m. dj. kan sålunda ej vara analog med litoralregioneu inom ett typiskt tid- 

 vattensområde. 



Men äfven vid kuster, där ebb och flod ej äro märkbara, finns det dock ett 

 område om också blott af ringa djup, där algerna äro underkastade i stort sedt 

 samma yttre betingelser som inom litoralregioneu vid en tidvattenkust. Vid Skåne- 

 kusten sträcker sig detta område från algvegetationens början alltså omkring 

 m. ofvan vattenytan ned till cirka 0,5 m. djup under medelvattenstånd. 



Därigenom att vattnet vid frånlandsvind drager sig tillbaka, blottläggas al- 

 gerna inom detta område allt som oftast för luftens inverkan. Och det är ju en 

 känd sak, att det vid hafskuster i allmänhet, när ej särskilda störningar i atmo- 

 sfären göra sig gällande, dagligen äger rum en ganska regelbunden växhng mellan 

 en land- och en sjövind beroende på lokala tryckdifferenser i luftlagren. En sänkning 

 i vattenståndet, om också ej så stor, inträffar således så godt som regelbundet 

 hvarje dag. Vid starkare eller mera ihållande frånlandsvind kan stranden ned 

 till 0,5 djup, stundom ännu mer, fullständigt blottläggas. På östra Skånekusten är 

 det regel, att vinden under vissa perioder på sommaren nästan ständigt blåser från 

 land. Följden blir, att hafvet drager sig utåt och att ett godt stycke af strand- 

 området blottlägges. Denna blottläggning kan stundom sträcka sig ända ned till 



