ö Gunnar Sjöstedt 



märkbart, återstår litoralregionen endast som en smal remsa ned till cirka 0,5 m. 

 djup. Till följd af Skåuekustens allmänna långgrundhet blir litoralregionen dock 

 ej så obetydlig, som man af dess vertikala utbredning skulle vara böjd att tro. 



I ett just i dagarna utkommet arbete »Svenska Västkustens algregioner» (Sv. 

 Bot. Tidskr. 1918, p. 65) tillämpar Kylin Sernanders regionsindelning på svenska 

 västkusten och förlägger inom detta område gränsen mellan litoral- och sublitoral- 

 regionen »där, hvarest Fucus serratus börjar blifva associationsbildande» (Kylin 1. c. 

 p. 86). Denna gränslinje är nämligen vid Bohuslänskusten skarpt framträdande 

 i algvegetationens fysiognomi och betingas af sommarens lågvatten. På skyddad 

 kust går gränsen fram på 35—40 cm. under medelvattenlinjen, på öppen kust 

 30 — 35 cm. under samma linje. »På ställen, där Fucus serratus saknas, bestämmes 

 litoralens nedre gräns af det djup, på hvilket Gorallina officinalis och Chondrus 

 crispus börja uppträda associationsbildande. Dessa arter förekomma endast på öppen 

 kust i något större individrikedom och blifva där associationsbildande på omkring 

 30 — 35 cm. under medelvattenlinjen. Litoralens nedre gräns ligger således på 

 öppen kust 5 — 10 cm. högre än på skyddad. Orsaken härtill är att söka i våg- 

 skvalpets förmåga att förskjuta regionsgränserna uppåt» (Kylijj 1. c. p. 86). 



När det gäller att utstaka gränsen mellan två regioner måste man utgå från 

 en linje, som är tydligt märkbar och tydligt framträder i vegetationens fysiognomi. 

 Vid Bohuslänskusten är det som nämndt Fucus serratus, Corallina officinalis och 

 Chondrus crispus, som gifva den önskade naturliga regionsgränsen. Inom det om- 

 råde, som i föreliggande arbete är föremål för behandling, saknas såväl Corallina 

 som Chondrus. F. serratus finns visserligen, associationsbildande dock först på 

 4 — 5 m. djup. Men att sätta regionsgränsen på detta djup motsvarar icke den 

 naturliga regionsindelning, som vore önskvärd. Vid skånska syd- och ostkusten är 

 det i stället Enteromorpha-SLSSoc\dii\ouen, som framför allt sätter sin prägel på öfre 

 vegetationsbältet och nedåt bildar den i fysiognomiskt hänseende tydhgt framträ- 

 dande gränslinje, som är nödvändig för erhållande af en naturlig regionsindelning. 

 Tyvärr har jag ej haft tillgång till några noggranna vattenståndsmätningar och kan 

 därför ej lämna ett fullt exakt djupmått för denna associations utbredning nedåt 

 utan måste nöja mig med det ungefärliga måttet 0,5 m. Vid detta djup ha iJw- 

 /eroraojp/trt- arterna — på ett par undantag när — sin djupgräns, ocli denna linje 

 vill jag af ofvan anförda skäl låta beteckna gränsen' mellan den litorala och 

 sublitorala regionen, 



Som öfre gräns för litoralregionen sätter Sernander den normala högvatten- 

 linjen, oberoende af vegetationens sammansättning öfver och under densamma. 

 Om denna gräns mellan supralitoral- och litoralregionen har Ktlin en från Ser- 

 nander något afvikande uppfattning. Kylin visar, att algvegetationeu visserligen 

 i första hand bestämmes af högvattenlinjens läge, men att också dels vågorna, dels 

 den af en alltför kraftig solbelysning betingade uttorkningen uppträda som modi-, 

 fierande faktorer. Dessa tre faktorer, den normala högvattenlinjeu, vågorna och 

 solbelysningen bestämma enligt Kylin den gräns, till hvilken algerna kunna nå 



