10 



Gunnar Sjöstedt 



Som synes är litoralregionen karakteriserad framför allt af de mer än andra 

 alger härdiga chlorophycéerna. 



Gemensamma för litoralregionen och öfversta delen af subhtorala regionen 

 äro följande: 



Enteromorpha llngulala Monostroma-artenxa 



» clathrata Dictyosiplion foeniculaceus 



( » HopltirMi) {Gobia haltica). 



XJlva Lactuca 



Fucus vesiculosus och Pilayella litoralis äro hufvudsakligen att betrakta såsom 

 tillhörande sublitoralregioneus öfre zon, ehuru de äfven kunna nå upp i litoral- 

 regionen. 



I den nedanför 0,5 metersdjupet vidtagande sublitorala regionen, som beträf- 

 fande Skåuekusten kan sägas i sig innefatta all växtlighet nedanför nämnda gräns, 

 ingå alla öfriga i detta arbete upptagna arter. 



Om man så vill, kan man inom denna region skilja mellan en öfre och en 

 nedre zon. Gränsen mellan dessa båda zoner kommer då att gå på omkring 5 m. 

 djup och sammanfaller ungefär med gränsen för Fucus i^e^/cM^o^^^s associationens 

 utbredning nedåt. Jfr. Svedeltus, 1. c. p. 26. Denna gräns motsvarar alltså 

 SvEDELius' gräns mellan litorala och sublitorala regionen. 



Den övre af dessa båda zoner karakteriseras framför allt af Fucus vesiculosus, 

 den nedre hufvudsakligen af följande arter: 



Cladophora rupestris 

 Fucus serratiis 

 Lithoderma fatiscens 

 Eudesme virescens 

 Sphacelaria racemösa 

 PhyJlophora Brodioei 



» memhranifoUa 

 Delesseria sinuosa 



Polysiphonia-aYterna 

 Rhodomela stthfmca 

 Ceramium diaphanum 

 f. stricloides och f. cortica- 



tulo-stricta 

 Ceramium rubmni 

 Furcellaria fastigiata 



Gränsen mellan dessa båda zojier är dock synnerligen oskarp, och äfven om 

 ofvaustående arter ha sin största utbredning inom den nedre zonen, kan man dock 

 påträffa flera af dem äfven i den öfre. 



ligen också fallet i vatten med högre salthalt. I Östersjön blir emellertid arten ifråga utsatt för 

 en reduktion, som visar sig däri, att ramuli förtunnas och bli monosiphona i spetsarna. 



Samma förhållande liar iakttagits beträffande E. clathrata (Roth) J. G. Ag. Äfven denna 

 art blir föremål för en reduktion. En stor del af smågrenarna på Östersjö- och Oresundsexem- 

 plaren af denna art sluta nämligen i en ensam rad celler och ej med flera cellrader i bredd som 

 hos exemplar från saltare vatten. Till följd häraf får den baltiska E. clathrata en viss likhet 

 med E. Hoplcirldi (M'Galla) J. G. Ag. De båda arterna kunna dock ganska lätt skiljas från 

 hvarandra genom andra karaktärer såsom storleksförhållande, cellordning etc. 



