Den utpräglat lokala fauna, som tack vare egendomliga faciesförhållanden karak- 

 teriserar Skånes yngsta ordovicium \ erbjuder knappast några hållpunkter för direkt 

 jämförelse med likåldriga bildningar inom andra områden. Då emellertid såväl 

 liggandet som hängandet — fastän ännu ofullständigt kända ■ — innehåller en fauna, 

 som har stor horisontal utbredning, bör en noggrann undersökning av dessa lager 

 ge betydligt rikare resultat i stratigrafiskt hänseende. En direkt jämförelse med 

 ekvivalenta bildningar har dock sitt givna intresse och är naturligtvis lättast att 

 genomföra för nära liggande områden, i detta fall framför allt Västergötland, vars 

 brakiopodskiffer mera än Skånes äger gemenskap med andra silurområden beträf- 

 fande fauuan. För en dylik jämförande undersökning har emellertid en granskning 

 av faunan i Västergötlands brakiopodskiffer varit nödvändig, då vår kännedom om 

 denna är synnerligen obetydlig. Denna granskning, som långt ifrån gör anspråk 

 på att vara uttömmande, avser sålunda huvudsakligen jämförelsen med Skåne och 

 kan trots sin fragmentariska karaktär måhända vara av intresse att här framlägga. 



Det undersökta materialet har i huvudsak erhållits vid fältundersökningar, 

 som författaren utfört inom Falbygden en kortare period år 1915, men därjämte 

 har även en revision ägnats äldre å Lunds geologiska museum förvarade samlingar, 

 som hopbragts av J. A. Vallin, I. Wallerius, S. L. Törnquist m. fl. Fossilen 

 äro i allmänhet svåra att bestämma. Detta gäller särskilt brakiopoderna, som 

 nästan alltid sakna skal. I följd därav bar jag i flera fall lämnat dessa fossil åsido, 

 då de äro av föga värde för jämförelsen med Skåne. De lokaler, som närmare 



o 



undersöktes, voro Allebergsände, Bestorp (Mösseberg) i södra samt Skogastorp (Hög- 

 stenaberget) och Kungslena-Stommen (Varvberget) inom norra Falbygden. 



Innan vi övergå till den egentliga lokalbeskrivningeu torde en del oriente- 

 rande stratigrafiska och terminologiska anmärkningar böra förutskickas. 



Den av Linnarsson 2 införda benämningen brakiopodskiffer, som uppkallades 

 efter den brakiopodrika avdelningen inom Västergötlands yngsta ordovicium, har 



1 G. T. Troedsson, Om Skånes brachiopodskiffer. Medd. fr. Lunds Geol. Fältklubb, Ser. B, 

 Nr 10. Kungl. Fysiogr. Sällsk. Handl. N. F., Bd 30, Nr 3. Lund 1918. 



2 J. G. O. Linnarsson, Om Vestergötlands Cambriska och Siluriska aflagringar. K. Sv. 

 Vet.-Ak. Handl. Bd 8, Nr 2. Stockholm 1869. 



