Bidrag till kännedomen om Västergötlands yngsta ordovicinm 1 5 



I en undersökning av de baltiska provinsernas paleozoiska bryozoer bar Bass- 

 ler 1 parallelliserat Östersjöprovinsernas silurlager med de i Nordamerika, huvud- 

 sakligen med ledning av denna djnrgrnpp ocb korallfaunan. Han jämställer därvid 

 undre lyckbolmsskikten med Mobawkian men placerar övre lyckbolmsskikten samt 

 borkbolmsskikten i gotlandium vid sidan av Richmondian. Genom undersökningar 

 av Fr. Schmidt, Wiman, Kiaer m. fl. bar ådagalagts, att de nämnda etagerna i 

 Estland äro ekvivalenta med leptenakalken och med resp. triuucleus- och dalma- 

 nitesleden hos oss samt med etage 5 i Norge. Basslers schema, tillämpat på vår 

 silur, skulle betyda, att gränsen emellan ordovicium ocb gotlandium ligger under 

 staurocephalusskiffern. Detta står i strid med den gängse uppfattningen hos oss 

 ocb har för övrigt icke vunnit anslutning i Amerika. Visserligen är Ulrich i sitt 

 nedan citerade arbete av samma uppfattning, men i de nyligen utkomna redogörel- 

 serna för en år 1914 företagen silurstratigrafisk expedition till Östersjöprovinserna 

 och Skandinavien ansluta sig Raymond och Twenhofel 2 till en åsikt, som stämmer 

 mera med vår, i det dalmanitesledet liksom borkholmsskikten räknas som översta 

 delen av ordovicium. 



Fastställandet av nämnda gräns är emellertid en fråga av sekundär natur. 

 Av större intresse är däremot att söka parallellisera de olika etagerna. Det är ju 

 givet, att sådant är synnerligen vanskligt, då såsom här de båda områdena äro 

 vitt avlägsna och faunan därtill mera sällan visar tydlig överensstämmelse. Men 

 även vid faunistisk likhet måste försiktighet iakttagas vid parallelliseringar, då det 

 är bekant, att samma eller mycket närbesläktade djurformer kunna uppträda suc- 

 cessivt inom olika områden. Emellertid äger knappast någon geologisk period en 

 djurklass, som i så eminent grad uppfyller fordringarna på ett ledfossil, som ordo- 

 vicium och gotlandium ha i graptoliterna. Utbredningsförmågan bos denna sin 

 fylogenetiska utveckling hastigt genomlöpande grupp var, geologiskt talat, mo- 

 mentan; och även om, enligt amerikansk kritik, graptolitzonerna motsvara avsevärt 

 längre tidrymder, än deras ringa mäktighet eventuellt anger, så har dock hittills 

 icke någon omkastning av graptolitzoner vid jämförelser mellan olika gebit kunnat 

 påvisas. Deras stratigrafiska betydelse är alltså ännu orubbad. 



Men trots graptolitarternas världsvida ocb snabba utbredning ha de på grund av 

 faciesväxlingen endast i ett fåtal områden spelat en mera framträdande roll i djur- 

 livet. Graptoliternas underordnade ställning i Nordamerikas sällsynt rika kambrosilu- 

 riska fauna har också där givit dem en i hög grad undanskymd plats såsom ledfossil. 



1 regel är det naturligtvis ej riktigt att såsom gränsmärke emellan tvenne 

 geologiska system välja ett fylogenetiskt »trappsteg» inom en enda djurgrupp. Meh 



1 K. S. Basslf.r, The early Paleozoic Bryozoa of the Baltic Provinces. U. S. Nat. Mus. 

 Bull. 77. Washington 1911. 



2 Expedition to the Baltic Provinces of Russia and Scandinavia, 1914. 



Part 1. Raymond, P. E., The Correlation of the Ordovician Strata of the Baltic Basin with 



those of Eastern North America. 

 Part 2. Twenhofki,, W. H., The Silurian and High Ordovician Strata of Esthonia, Russia, 



and their Faunas. 



Bull, of the Mus. of Comp. Zool. at Harvard College, Vol. LVI. 1916. Cambridge, Mass. 



