Några Lauediagiaiu iiv fältspat 



5 



genom blyspalteu träffar kassetteu, fiunes eu \\ten cy\mår\sk bländare av b]y. Denna 

 absorberar den »direkta röntgenstrålen». Diagramnoen komma på grund av denna 

 enkla anordning att vara fria från den stora ocli mycket störande mittfläcken, vilken 

 utmärker alla äldre upptagningar. 



Kameran är uppfäst å ett stativ, som medger såväl dess vridning i liorisontal- 

 och vertikalpianet som dess förskjutning i höjdled. 



Preparat. Vid up|)tagningarna hava huvudsakligen använts fältspatspaltstycken 

 efter ytan P (OUI). Tjockleken har växlat mellan O.l och 0.5 mm. I de flesta fall 

 har preparatet kunnat lastas direkt å blyspalten framför dess urborruing, i några fall 

 har det dock {ki grund av sin ringa storlek först måst fastsättas å en täckglas-skärva. 



Avstånd och orientering. Genom försök 

 har det utrönts, att avståndet mellan preparatet 

 och plåten läm[)ligen bör vara 30—50 mm. Ar 

 avståndet avsevärt större, bliva lläckaiiia svaga 

 och mycket spiiddn, är avståndet däremot mindre, 

 bli de inre zonbågarna så sniå att Häckarna i dem 

 flyta samman. 



Preparaten hava i regel orienterats så att 

 röngenstrålarua fallit vinkelrät mot (001). ViU 

 upptagningar med preparat av triklin fältspat ha 

 emellertid strålarna i några fall varit parallella 

 med M-ytan (010). Såväl avståndsinställningeu 

 som orienteringen kunna under vissa betingelser 

 kontrolleras genom undersökningen av det er- 

 hållna diagrammet (se sid. 8). 



Upptagningarna. Exponeiingstiden har 

 vanligen varit 5 timmar. Då rören, framför allt 



det luftkylda, ej tålt vid att vara i ständigt bruk under så lång tid, har strönunen 

 alltsomoftast måsl avl)rylas och ett avbrolt därmed göras i exponeringen. Härigenom 

 har tiden för en upptagning stundom kommit att utsträckas till 7 å 8 timmar. 



Fig. 2. 



Moiiokliii fältspat i snitt piuallelt med 

 (010). Å fig. äro utmärkta någia plan, 

 som bilda en liten vinkel med nor- 

 malen (N) mot (001). 



\ 



Diagrammen. 



Diagramfläckarnas styrka. Diagramlläckamas styrka (= graden av svärt- 

 ningen av den fotograflska plåten) står givetvis i direkt förhållande till intensiteten 

 hos motsvarande sekundärstrålar, och denna är i sin tur, såsom Bragg visat, be- 

 roende av atomtätheten å det reflekterande planet. A sneda diagram är dock i all- 

 mänhet av tvenne likvärdiga punkter den ena märkbart svagare än den andra, be- 

 roende därpå, att de strålar som frambringat dem haft olika lång väg att passera 

 mellan kristallen och plåten. För röntgenstrålarna gäller nämligen som bekant lik- 

 som för vanhgt ljus, att intensiteten är omvänt proportionell mot kvadraten på 

 avståndet. 



