ArtÎH ol)stetrici!i? piofest^ionen i I^uiid 1783 — 1918 



13 



vårdades å barnbördshuset 129 patienter, ocli det som här genast fängslar upp- 

 märksamheten är, att av dessa endast en enda, avlidit, medan en annan överförts 

 till annan lasarettsavdelning. Dödsfallet gäller en kvinna, hos vilken för tvillingar 

 använts både tång, vändning och inre lösning av efterbörden. I många andra av 

 de lyckligt förlöpande fallen gjordes ingrepp av olika slag, särskilt synes den far- 

 hga inre lösningen av efterbörden ha varit ganska vanlig. Sjukhistoiierna upplysa 

 också om, att flei'a ])atienter haft feber. 

 Om man nu 



betänker de härj- 

 ningar, som barn- 

 sängsfebern vid 

 denna tid anställde 

 överallt, i synner- 

 het å barnbördshu- 

 sen, om man gör 

 klart för sig, alt 

 man mot denne fi- 

 ende var utan va- 

 pen — Semmel weis 

 föddes under Lilje- 

 walchs tjänstetid — , 

 och mot detta stäl- 

 ler, att endast en 

 mor avlidit av 129, 

 så kan detta knap- 

 past förklaras som 

 en tilllaUighet. Vis- 

 serligen är det 



CARL FREDRIK LILJEWAI.GH, 

 f. 1770, d. 18-14, professor i obstetrik 1810 — IHéS. 



saunt, att antalet 

 sängar och patien- 

 ter var så ringa, 



att tillfället till 

 spridning av smit- 

 tan ej var så stor, 

 men om man be- 

 tänker, att patien- 

 terna undersöktes 

 av baruuiorskeele- 

 verna, så vittna de 

 lyckliga resultaten 

 om högt uppdriven 

 renlighet och över- 

 huvud omsorgsfull 

 vård från lednin- 

 gens sida. Att Lil- 

 jewalch haft för- 

 tjänsten härav synes 

 mig icke tvivelak- 

 tigt, liksom att 



denna förtjänst dd var en helt annan än nu, då förmågan att förebygga barnsängs- 

 febern ligger i varje läkares och i varje barnmorskas hand. 



Liljewalchs vetenskapliga skrifter vittna om en sund och kritisk uppfattning, 

 vartill såsom deras kanske vackraste prydnad kommer en ofta framträdande hän- 

 syn och omtanke om patienten. Särskilt i uppsatsen »De hœmorrhagiis parturien- 

 tium» giver han erfarna och varinjärtade råd i detta avseende. Påfallande nykter 

 är också hans ståndpunkt beträffande läkemedel; i avhandlingen »De febre puer- 

 perali» säger han rättfi'amt, att sådana icke äro till någon nytta; vad som gagnar 

 är isoleringen av de sjuka och ren luft. 1 ett jjromotionsprogram 1819 har han 

 skrivit »De sectione caesarea», vilken uppsats vittnar om beläsenhet icke endast 

 inom den obstetriska, utan även inom den klassiska filologiska litteraturen. 



Liljewalch fostrade även lärjungar, av vilka han hade heder. Till dem hörde Carl 

 Gustaf Schönbeck, adjunkt i obstetrik, sedermera professor och stadsläkare i Göte- 

 borg, Arvid Sture Bruzelius, om vilken mera nedan, sonen Peter Olof Liljewalch, 



