Artis obstetriciae professionen i Lund 1783 — 1918 



15 



urgi Johan Bernhard Pramberg, som ansåg, alt ol)stetnken efter Liljewalch tills 

 vidare kunde skötas av vikarie, tills även kirurgien blivit ledig. Denna fråga de- 

 batterades utförligt ocb föranledde talrika utlåtanden. K. M:ts beslut blev emeller- 

 tid, att professuren skulle anslås ledig i kirurgi och obstetrik. 



De sökande blevo anatomie och kirurgie professorn Pramberg, docenten i 

 obstetrik Bruzelius, e. o. professorn Lovén och stadsläkaren i Carlshamn Liborius. 

 Det blev snart tydligt, att striden skulle komma att stå mellan Pramberg och 

 Bruzelius, och denna strid bjuder på åtskilliga både intressanta och roande 

 moment. 



Till att börja med utvärkade fakulteten 1844 K. M:ts tillåtelse för dess leda- 

 möter att »utan hinder af hittills antagen fördelning af läroämnena få, efter livad 

 riktningen af lärarnas studier och fallenheter kan föranleda, sins emellan öfverens- 

 komma om utbyte af ett eller flera bland de ämnen, hvilka tillhöra l)emälte Fa- 

 cultets särskilda lärostolar». 



Vad meningen var härmed, framgår med all önskvärd tydlighet av fakul- 

 tetens därpå följande utlåtande oni de sökande, där det heter: »Innehafvaren af 

 cliirurgiska professionen har förklarat sig villig att afstå det anatomiska läro- 

 ämnet och med chirurgien förena luidervisningen i fiuiossningskonsten, och då 

 K. M:t i nåder medgifvit Med. Fae:ns ledamöter att sinsemellan få utbyta dithö- 

 rande läroämnen, kan Fac. icke annat än understödja Prof. Prambergs ansökan». 

 Det är icke utan, att det nyligen lancerade uttrycket »akademisk regissörkonst» 

 rinner en i hågen. 



Fakultetens förord för Pramberg gömmer emellertid på ytterligare en motive- 

 ring, som är för dyrbar att gömmas i arkivens damm. Det heter nämligen: 



»Den cliirurgiska lärostolen behöfver ingen operateur, ty det är på lik, icke på 

 lefvande menniskor, som undervisning i operativa chirurgien verkställes ; den be- 

 höfver deremot en distinguerad anatoni, ty på anatomien stödjer sig chirurgien». 

 Man kan tänka sig, att detta ord var gefundenes Fressen för en och annan ma- 

 liciös kollega, och i konsistorium anmärktes också mycket riktigt, att »med mycken 

 kallblodighet och utan äfventyr kan naturligtvis hvilken lifsfarlig operation som helst 

 verkställas på ett subjekt, der lifvet redan är borta». 



Det redan anförda torde vara tillräckligt för att visa arten av det stöd, som 

 gavs åt Prambergs ansökan. Den understöddes emellertid dessutom av en kritik 

 av Bruzelius, som även den är på sitt sätt anmärkningsvärd. Bruzelius hade redan 

 vid denna tid anseende som en ovanligt skicklig och lycklig kirurg, vars goda 

 operationsresultat voro kända vida omkring. Värdet härav förringas emellertid av 

 fakulteten, som »behöfver ingen operatör», och som dessutom förklarar Bruzelius 

 inkompetent av det skäl, att han »uti ingen del af den medicinska vetenskapen ut- 

 gifvit någon afbandling eller ådagalagt den vetenskaplighet, hvarpå vid ansökningar 

 till de högsta lärarebeställningaruo vid ett universitet så billigt bör fästas afseende». 

 Detta yttrande av fakulteten är så mycket märkligare, som Bruzelius år 1829 försvarat 



