16 



Elis Essen-Möller 



sin gradualavhandling »Om en förlossning fullständigt hindrad genom en benväxt», 

 vilken fakulteten alltså nu synes ha fullständigt glömt. 



I konsistorium voro meningarna delade, men övervägande för Bruzelius. Sven 

 Nilsson slog nog huvudet på spiken, då han framhöll de fördelar, som otvivel- 

 aktigt skulle tillskyndas det medicinska studiet, om Bruzelius bleve utnämnd, »däri- 

 genom att chirurgiska professionen då komme att erhålla en clinik på härvarande 

 till lazarettet hörande barnbördshus», varjämte erinrades om, att Bruzelius redan 

 blivit antagen till barnmorskelärare. 



På första förslagsrummet uppfördes Bruzelius med 13 röster, Pramberg fick 11, 

 och Loven 8 till tredje rummet. K. M:t beslöt emellertid, att platsen ånyo skulle för- 

 klaras till ansökan ledig, och skälet härtill torde — utom de delade meningarna i 

 konsistoriet — ha varit önskan att bereda de sökande tillfälle att ytterligare do- 

 kumentera sig med vetenskapliga skrifter. 



De båda huvudsökande voro även andra gången Pramberg och Bruzelius, 

 vartill kommo doktorerna Lundberg och Carlson. Pramberg hade nu författat en 

 avhandling »De retroversione uteri a retrofiexione distinguenda et dignoscenda» , 

 och Bruzelius' specimen hette »Iii doctrinam trepanationis cranii meletemata». 



Även denna gång gingo stridens vågor höga. Fakultetens utlåtande är denna 

 gång författat av medicine professorn Sönnerl)erg ensam, som ger en lång och 

 detaljerad redogörelse för de båda sökandenas specimina, av vilka Prambergs be- 

 römmes, Bruzelius' nedgöres. Om Prambergs avhandling säger han till sist: »Intet 

 tvifvel är, att förf. sjelf skrifvit sin latin, liksom det visar sig, att afhandlingen^ är 

 med fullkomlig sakkännedom på egen hand och sjelfständigt författad». Om Bru- 

 zelius' specimen heter det däremot, att det är sådant, att det »med ledning af be- 

 gagnade böcker kunnat författas af en språkkännare utan att vara sakkännarc ; 

 för ytligt att godkännas som specimen för en profession». 



I konsistorium förklarar Sönnerberg vidare, att »operatörer hafva sin plats i 

 stora städer, vid tillämpningsskolan och vid sjukhus, sällan i cathedern, ty det kan 

 ej åligga universitetet att hålla operatör; sådant åligger sjukhus och lazarettsdirec- 

 tioner, som hafva den lidande menskligheten under sin tillsyn». 



Den sista ståndpunkten, hur främmande den låter för våra öron, kan kanske 

 likväl förklaras hos en akademisk lärare, som icke tänkt sig möjligheten att klinisk 

 undervisning kan givas annorstädes än från upphöjdheten i en kateder. Uppfatt- 

 ningen om värdelösheten av Bruzelius' specimen må också anses förklarlig, ehuru 

 två sådana personer som Dieffenbach och Stein högt lovordade detsamma. Men 

 vad som betänkligt rubbar tron på objektiviteten i Sönnerbergs uttalande äro ut- 

 talandena i slutet av hans yttrande, då han förlorar all behärskning och mot Bru- 

 zelius riktar personhga förolämpningar, som jag icke anser värda att anföras, och 

 som äro att beklaga mera för Sönnerbergs egen skuld än för föremålets. 



I konsistorium hade uppfattningen denna gång förskjutits något: Pramberg 

 fick 13 röster till första rummet och Bruzelius 11. Den 7'2 1847 utnämndes Pram- 

 berg till professor i kirurgi och obstetrik, och samtidigt tröstades Bruzelius med 



