Artis obstetricise professionen i Lund 1783 — 1918 



17 



utnämning till e. o. professor i kirurgi och obstetrik samt säte och stämma i 

 medicinska fakulteten. 



Ser man utgången av denna fråga ur synpunkten av de tävlandes vetenskap- 

 liga prestanda, så lider nog intet tvivel, att Pramberg genom skrifter i kirurgi 

 var mera meriterad, medan Bruzelius i andra avseenden var överlägsen. Tänker 

 r:an åter på följderna för den kliniska undervisningen och för fakultetens infly- 

 tande på lasarettet, så ter sig utgången ingalunda gynnsam, åtminstone icke för 

 obstetrikens och barnbördshusets räkning. 



Den nye pro- 



fessorn fick nämli- 

 gen intet inflytande 

 få den Idinislca un- 

 dervisningen i kir- 

 urgi eller obstetrik, 

 vilken Bruzelius en- 

 sam i egenskap av 

 klinisk direktör och 



lasarettsläkare ut- 

 övade. Därtill kom, 



att barnmorshetm- 

 dervisningen och den 



aJcademisJca under- 

 visningen i obstetriJc 

 nu hlevo skilda på 

 olika händer. Pram- 

 bergs år 1844 gjorda 

 förslag, att barn- 

 morskeundervis- 

 ningen »i anseende 

 till dermed åtföl- 



JOHAN BERNHARD PRAMBERG, 

 f. 1788, d. 1873, 

 professor i kirurgi och obstetrik 1817 — 1857. 



jande löneförmå- 

 ner» borde reser- 

 veras »för någon af 

 de äldre professo- 

 rerna såsom ett litet 

 prebende» var där- 

 med omintetgjort, 

 och vad värre var : 

 därmed hade inletts 

 en aera, som till 

 men för båda un- 

 dervisningarna kom 

 att fortfara i över 

 femtio år. 



Dessa missför- 

 hållanden togo sig 

 snart även synbara 

 uttryck. Redan året 

 efter sin utnämning 

 frågar Pramberg i 

 fakulteten »huru- 

 vida härvarande 



barnbördshus äfven hörde till Prof. Bruzelii område såsom lärare vid Clinicum, eller 

 om detta snarare borde anses höra till Professorn i Ars obstetricia för begagnande 

 vid hans föreläsningar, af skäl att så hade varit förhållandet under framlidne Prof. 

 Liljewalchs tjenstetid». Han fick emellertid till svar, att Prof. Liljewalch även 

 varit barnmorskelärare, och att barnbördshuset dessutom icke vore någon akademien 

 tillhörig institution, och således ej kunde av den disponeras. Pramberg resigne- 

 rade och hade under hela sin tjänstetid intet tillfälle att giva klinisk undervisning 

 i sina egna ämnen. 



Ar 1849 blev frågan åter akut, denna gång genom Bruzelius' åtgörande. Bru- 

 zelius anhöll nämligen detta år om rätt att föreläsa endast kirurgi och obstetrik, 

 vilket skulle innebära befrielse från skyldigheten att undervisa i inre medicin, var- 

 jämte han begärde tentamens- och examensrätt i de båda förstnämnda ämnena. 



3 



