18 



Elis Essen-Möiier 



Fakultetens yttrande i denna fråga är ganska beskt, och däri framträder omiss- 

 känneligt en antagonism mellan Bruzelius och den nuvarande professorn i inve 

 medicin Gellerstedt, som knappt synes stå tillbaka för den, som hystes av hans 

 företrädare Sönnerberg. Man kan icke heller undgå att märka en viss otymplighet 

 i Bruzelius' sätt att sköta sin sak, dubbelt märkbar gentemot en sä slagfärdig de- 

 battör som Gellerstedt. Ställningen belyses kanske bäst av Pram bergs yttrande, 

 varur jag återger följande: 



»Fac. sökte göra sig förvissad, dels huruvida sökanden (Bruzelius) af nit för 

 den goda saken skulle vara benägen att afstå någon del af sin lön till den, som 

 i hans ställe borde ikläda sig nya förbindelser, ansvar och besvär, dels huruvida 

 Med. pract. Prof. D:r Gellerstedt kunde finnas beredvillig att öfvertaga, hvad sökanden 

 ville lemna. Då den förre härtill gaf ett bestämdt nekande svar, förklarade sig 

 deremot den senare benägen att gå Fac:s önskan till mötes . . . Härvarande barns- 

 bördshus med tillhörande klinik inrättades ursprungligen för de studerandes räk- 

 ning. Med lärarekallet för dessa förenades sedermera i framlidne Prof. och 

 Ridd. Liljewalchs person äfven undervisningen för stiftets barnmorskor, så att 

 dessa ock kunde hafva tillträde till den derstädes tillgängliga practiska handledning 

 och öfning. Under denna föreningstid ledde den gemensamme läraren kliniken 

 på de båda olika afdelningarna af elever på samma gång, som den egentlige kli- 

 niske directeuren förestod den medicinska och chirurgiska. När sedermera efter 

 Prof. Liljewalchs afskedstagande och dödeliga frånfälle lärarebefattningen för barn- 

 morskorne åtskiljdes från den nya professionen uti chirurgie och obstetrik, borde väl 

 aldrig obstetriciska kliniken för studerande medici rätteligen hafva tillfallit^ den nye 

 barnmorskeläraren, utan i det stället den ordinarie universitetsläraren i ämnet. Jag 

 hade ock haft i sinnet att i denna senare egenskap réclamera denna min oförgrip- 

 liga rätt och en gång gjort framställning derom till Med. Fac, men vid öfvervä- 

 gande deraf, att denna practiska anvisning för olika elever vid samma inrättning 

 rättast bör för god ordnings och sämjas skull vara förenad hos en person har jag 

 låtit saken falla, och skall finna mig vid att cédera min rätt åt den, som satt sig 

 i besittning deraf, blott jag kan för min återstående tjenstetid få bibehålla min 

 examensrätt odelad . . . Syftet med den underdåniga ansökningen skulle väl ock 

 kunna tänkas ligga djupare ... i sökandens åstundan att på en vunnen examens- 

 rätt, som skulle kunna någorlunda sätta honom i jemförelse med ordinarie pro- 

 fessorer, grunda en ny underdånig ansökan om årligt arfvode ur Academiens medel 

 . . . eller ock en förhoppning att dymedelst hafva vunnit ett iporaliskt band på 

 Höga Styrelsen att vid en bli Cvande ledighet hafva honom utan fri täflan med com- 

 petitorer i sjelfskrifven nådig åtanka». 



Konsistorium tillstyrkte anhållan om befrielse från undervisningen i medicin 

 under den förutsättning, att å lasarettet bereddes möjlighet till hållande av medi- 

 cinsk klinik, vilken Gellerstedt var villig åtaga sig utan ersättning, men avstyrkte 

 examensrätten. K. M:t följde konsistoriets mening. 



