20 



K\\f> Essen-Mnller 



fortfarande därtill villig. Pramberg anför som skäl mot Bruzelius hans ålder. 

 »Det är således äfven frän synpunkten af Professorns eget bästa, som jag icke med 

 min röst velat utan nödtvång bidraga till påläggandet af en sådan öfveransträng- 

 niug, en sådan börda, som dessutom skulle blifva lönlös». Pramberg hade syn- 

 barligen glömt, att han vid sin egen utnämning var ett år äldre än Bruzelius var 

 nu, liksom att han själv som skäl för sin önskade förflyttning till professuren i 

 obstetrik åberopat sin vacklande hälsa, som gjorde honom år för år mindre skicklig 

 att sköta professuren i anatomi! 



Omtanken om Bruzelius' hälsa uppskattades icke tillräckligt — eller snarare 

 till sitt rätta värde — av högre myndigheter, och Bruzelius fick förordnandet. 

 Episoden är emellertid betecknande för fakultetens och Bruzelius' ställning till 

 varandra. 



1 februari 1857 erhöll Pramberg begärt avsked. Han var vid denna tid ännu 

 vid god vigör, men enligt vad en nära anhörig till honom berättat mig, var hans 

 avgång dikterad av hans önskan att bereda plats för den, som också blev hans 

 efterträdare. Pramberg dog först 1873 vid 84 års ålder. 



Av det föregående torde ha framgått, att hans tjänstetid icke utmärktes av 

 några särskilda framsteg för barnbördshuset eller den obstetriska undervisningen. 

 För orsakerna härtill har jag förut redogjort. Själv skall Pramberg ha varit en 

 redbar och plikttrogen man, vars vackraste eftermäle torde varit hans stora hjälp- 

 samhet mot sjuka och fattiga, och som därtill varit synnerligen hjälpsam och väl- 

 villig mot både studenter och yngre kolleger. Det var beklagligt, att hans anta- 

 gonism mot Bruzelius kom att medföra vittgående följder för barnbördshuset och 

 undervisningen, långt utöver vad det personliga motsatsförhållandet eljest behövt 

 medföra. 



De sökande till den efter Pramberg lediga professuren blevo Bruzelius och 

 den då 32-årige docenten Ask. Förvisso kan man förstå, att den förre nu trodde 

 sig ha grundade förhoppningar om den tjänst, som han vid förra ledigheten varit 

 så nära att erhålla. Men annorlunda skulle det gå. 



Bland universitetsmännen voro meningarna delade. Medan Gellerstedt för- 

 klarar Bruzelius inkompetent, säger sig i konsistoriet Brunius »ej förr än nu hört 

 docenten Ask omtalas såsom någon vetenskaplig notabilitet, men deremot ej träffat 

 någon professor vid Köpenhamns universitet, som ej omtalat e. o. prof. Bruzelius 

 med synnerhg högaktning». Prof. Wahlgren uttrycker saken så, att Bruzelius med 

 sina snart uppnådda 60 år är i ett stadium av regressiv metamorfos, medan Ask 

 vore »stadd i eller åtminstone möjlig af progressiv metamorfos». Bäst synes mig 

 Naumann ha uttryckt ställningen, då han säger, att Bruzelius visat sig äga över- 

 vägande tjänstemeriter samt en i samband därmed stående allmänt erkänd skick- 

 lighet som kirurg och obstetriker, men mindre framstår som författare i dessa ve- 

 tenskaper, att däremot Ask äger jämförelsevis obetydliga tjänstemeriter, men dock 

 i viss mån dokumenterat sin skicklighet som kirurg, och såsom vetenskaplig för- 



