ArtiH iilistf dicift" prcifeKsioiiPii i T.iinil 178.S— 191S 



21 



fattare vjsat s]g aga företräde. Det sista var riktigt för kirurgiens vidkom mande, 

 men icke för obstetrikens, där Ask icke presterat en enda skrift, utan endast en 

 provföreläsning om partus prgematurus. 



Till första rummet erhöll Ask 11 röster och Bruzelius 7: i andra rummet upp- 

 fördes Bruzelius med 10 röster. Anuu in i det sista var utgången oviss; Bruzelius 

 skall enligt samtidas utsago till följd av ett erhållet telegram ha känt sig säker på 

 utnämning, men Uellerstedt var å sin sida verksam ocli uppreste i detta^ärende till 

 Stockholm. Den-^/? — 



1858 utnämndes 

 Ask; Bruzelius tick 

 — nordstjärneorden. 



Bruzelius' käns- 

 lor kan man förstå. 

 De fingo ett för alla 

 synbart uttryck, då 

 han samma år i de- 

 cember avgick från 

 sin e. o. professur. 

 I fakulteten hade 

 han efter Asks ut- 

 nämning icke satt 

 sin fot. Som barn- 

 morskelärare och 

 klinisk direktör stod 



han kvar till sin 

 död, som inträffade 

 1865, enligt uppgift 

 i kolera. 



ARVID STURE BRUZELIUS, 

 f. 1799, d. 1S65. 



Den nye pro- 

 fessorn, som sålun- 

 da tick lyckan och 

 prövningen att vid 

 33 års ålder över- 

 taga en så ansvars- 

 full och i vissa av- 

 seenden utsatt post, 

 började omedelbart 

 arbeta för att er- 

 hålla en klinisk av- 

 delning på lasaret- 

 tet. Redan 1859 

 anhöll han att få åt 

 sig upplåten en av- 

 delning av kirurgi- 

 ska eller, som den då 

 kallades, utvärtes 

 avdelningen. Fakul- 

 teten tillstyrkte 

 kraftiot hans an- 



hållan, varjämte den framhöll önskvärdheten av, att de båda pjrofessorerna i medi- 

 cin och kirurgi bleve överläkare å respektive avdelningar och att den »kliniske direk- 

 tören» skulle försvinna. 



I lasarettsdirektionen visade sig nu Bruzelius mäktig av en ovanlig och över 

 allt beröm höjd objektivitet, i det han erbj'id sig att till IdinisTc undervisning åt pro- 

 fessorn i ämnet avstå 12 sängar, vilket blev både lasarettsdirektiouens och seder- 

 mera även kanslerns beslut. Dessa 12 sängar utgjordes av en sal med ena terminen 

 manliga, andra terminen kvinnliga patienter; under feriei'ua återgick denna avdelning- 

 till lasarettsläkarna. 



De sammanträden, där denna för fakulteten livsviktiga fråga diskuterades, voro 

 utan tvivel mycket livliga att döma av protokollen, som dock säkerligen icke inne- 

 hålla allt sora sades. Gellerstedt var den, som förfäktade fakultetens intressen med 

 outtröttlig energi och slagiärdighet, och i jämförelse med honom synes Ask icke ha 

 gjort sig så mycket gällande. Tyvärr var emellertid, såsom jag redan förut antytt, 



