22 



Elis Essen-Möller 



Gellerstedts sätt mera aggressivt än lyckligt, och han synes icke ha haft förmågan 

 att övertyga lasarettsdirektionen, att fakultetens, lasarettets och de sjukas intressen 

 i själva verket saminanföllo. Betecknande för hans sätt att replikera är det till- 

 fälle, dä biskop Thomander — universitetets prokansler — i ett anförande, lika 

 briljant i form som svagt i sak, på det kraftigaste avstyrkte, att lasarettets läkare- 

 befattningar skulle göras till prebenden ät medicinska fakultetens professorer. Geller- 

 stedt anmärkte då, att jämförelsen med prebenden vore synnerligen Htet träffande: 

 med prebenden menades befattningar, som för ringa eller intet arbete giva en god 

 lön, medan i detta fall förhållandet bleve motsatt: ett ansvarsfullt arbete för en 

 obetydlig ersättning. 



I medgivandet för Ask att erhålla 12 sängar för klinisk undervisning ingick 

 icke rätt att använda barnbördshuset. Bruzelius betonade uttryckligen, att det icke 

 utan största men för barnmorskeundervisningen läte sig göra att dela barnbörds- 

 husets fyra sängar mellan barnmorskeläraren och professorn. Biskop Thomander 

 framhöll också, att enligt gällande stadga professorn i obstetrik vore berättigad att 

 efter Bruzelius' avgång övertaga läkare vården vid förlossningsanstalten. Därvid fick 

 det förbliva, och Ask hade alltså tillsvidare ingen möjlighet att giva klinisk under- 

 visning i obstetrik. 



En ljusning härutinnan inträdde år 1864, då Ask såsom vikarie för Bruzelius 

 begagnade tillfället att å barnbördshuset meddela undervisning, och ännu mera 

 1865, då han av lasarettsdirektionen fick formligt medgivande att under terminerna 

 giva undervisning och bestrida sjuJcvården â barnbördshuset, dock »under förutsättning 

 att detta förordnande icke kommer att stå i strid med det af K. Suodhets-Colle- 

 gium för Herr Doktor Ohlsson-Gadde meddelade förordnandet att bestrida barn- 

 morskelärarebefattningen». Bruzelius hade nämligen nu avlidit, och hans måg Ohlsson- 

 Gadde var sedan 1864 förordnad att uppehålla barnmorskeundervisningen. 



Då Bruzelius' namn numera försvinner ur denna framställning, är här platsen 

 att med några ord erinra om hans betydelse för de förhållanden, med vilka vi här 

 sysselsätta oss. 



Ser man på Bruzelius' vetenskapliga produktion, så är denna mycket knapp, 

 såsom förhållandet ofta var vid denna tid. I obstetrik inskränker den sig till två 

 skrifter. Den förut omtalade gradualavhandlingen om en förlossning hindrad genom 

 en beuväxt är synnerligen klar och angenäm att läsa, vittnande om naturveten- 

 skaplig uppfattning och utmärkt framställningskonst. Den andra rör ett fall av 

 »orificium uteri preeternaturale», hvilket av Bruzelius tyddes som ett bevis på, att för- 

 lossningen skett genom en livmoderbristning, vilken skulle kvarstått efter förloss- 

 ningen och lämnat utträde för fostret vid två följande förlossningar. Såvitt man 

 kan döma av beskrivningen, torde det i stället ha varit fråga om en dubbelbildning 

 av livmodern; kännedomen om dessa dubbelbildningar var då icke så god som nu. 

 För övrigt hade Bruzelius pubHcerat två kirurgiska avhandlingar. 



Så mycket mera verksam var Bruzelius som utövande kirurg och obstetriker. 

 Samstämmiga vittnesbörd intyga, att han som sådan ägde en för den tiden ovanlig 



