24 



Elis Essen-MöUcv 



bördshuset. Med anledning härav ville d:r Ohlsson-Gadde till protokollet hava 

 anmärkt, att han under de föregående åren utövat läkarevården jämväl å barn- 

 bördshuset (där alltså under terminerna både Ask och han måste ha varit läkare). 

 Direktionen ansåg därför, att »förordnandet för Hr Prof. Ask och D:r Löwegren 

 såväl under de föregående åren (!) som under nu tillstundande ferier endast borde 

 afse den rent chirurgiska afdelningen. I anledning häraf beslutade Direktionen, att 

 förenämnda förordnande för Hr D:r Ohlsson-Gadde (såsom förste lasarettsläkare) 

 jemväl skulle omfatta barnbördshuset». 



Situationen var alltså numera den, att Ask endast ägde rättighet att under ter- 

 minerna meddela Minislc undervisning i obstetrik, medan läkarevården å harnhörds- 

 huset såväl under termin som ferier uteslutande tillhörde barnmorskeläraren Gadde. 

 Att varken undervisningen eller patienterna vunno härpå, är lätt att inse. Om t. 

 ex. Ask demonstrerat ett fall, som krävde en förlossningsoperation, så skulle ju ingrep- 

 pets utförande egentligen tillkomma Gadde, i vilket fall den bleve av ringa nytta för 

 läkareundervisningen. Och om Ask utförde operationen, var fallet i lika hög grad 

 förlorat f()r barnmorskeundervisningen. Detta sakernas tillstånd fortfor i över 30 år. 



En ändring härutinnan höll på att komma till stånd år 1865, ehuru på ett 

 annat sätt än man tänkt sig. Sundhetskollegium hade nämligen kommit på den 

 tanken, att barnmorskeanstalten i Skåne borde förläggas till Malmö »för att kunna 

 påräkna ett för undervisningen tillräckligt antal bai'naföderskor». Stadsfullmäktige 

 och sjukhusst^'relsen i Malmö liade på förfrågan erbjudit sig att upplåta lokal för 

 undervisningen å Malmö sjukhus, men dels voro dessa lokaler så pass bristfälliga, 

 dels voro de erbjudna förmånerna så knappa och villkorliga, att kojlegium ansåg 

 det betänkligt att antaga dem och anhöll om förnyat utlåtande. Fakulteten fick till- 

 fälle att yttra sig, och då dess uttalande är belysande för den dåvarande uppfatt- 

 ningen, återger jag här det viktigaste därav. 



»Fac. finner alla skäl tala för bibehållandet af barnmorskeundervisningen i 

 Lund, men deremot icke något verkligen grundadt skäl för dess förflyttande till 

 Malmö. Det enda, hvarpå K. Sundhetscollegium stöder sitt förslag om en sådan 

 flyttning, är den större folknummern i Malmö och den derifrån härledda sannolik- 

 heten af större tillgång på barnaföderskor, hvilka skulle söka inträde uti don anstalt, 

 som blefve inrättad för deras vård och för barnmorske-elevers praktiska handledning. 

 Att icke ett tillräckligt antal barnaföderskor ifrån det med 10,000 innevånare försedda 

 Lund och från den omgifvande och tätt befolkade landsbygden skulle söka inträde 

 på en väl inrättad och tillräckligt rymlig förlossningsanstalt i staden Lund, dertill 

 kan man ingalunda sluta från det ringa antal, som kunnat begagna den hittills- 

 varande lilla anstaltens få sjuksängar. Tvärtom kommer man snarare till en mot- 

 satt slutsats, då det upplyses, att denna lilla och på det hela obeqväma anstalt 

 vunnit allt mera förtroende bland allmänheten och blifvit sökt lika mycket af barna- 

 föderskor från landet som från staden, ja! t. o. m. af aflägse boende sådane, som 

 väntat svår nedkomst och ansett sig der säkra om all den hjelp och vård, som 

 möjligen kan lemnas. Det finnes således väl grundade förhoppningar, att när för- 



