28 



Elis Essen-Möller 



egenskap av bådas efterträdare haft särskild anledning atl intressera mig för dessa 

 förhållanden och har personliga minnen håde av personerna och av undervisningen. 



Det verkliga framsteg för undervisningen i obstetrik och gynekologi, som 

 gjordes under Asks tjänstetid, låg i den formella rätten för professorn att använda 

 det kliniska materialet till undervisning för medicine kandidater. Visserligen var 

 detta icke mera än vad man haft under Liljewalchs tid, men om man jämför med 

 förhållandena under Pramberg, som icke ägde någon som helst möjlighet till klinisk 

 undervisning, så innebär förändringen under Asks tid en bestämd och glädjande 

 förbättring. Och denna förbättring innebar något mera än ett blott återvinnande 

 av fördelarna under Liljewalch, enär nu även de gynekologiska fallen å kirurgiska 

 avdelningen kunde tillgodogöras för undervisningen. 



Svårigheterna för Asks undervisning lågo i de inskränkningar, som gjorts i 

 hans rättighet att använda det kliniska materialet. Icke nog med, att denna rät- 

 tighet var inskränkt till lästerminerna, utan han fick, som förut är nämnt, till en 

 början endast 12 sängar på kirurgiska avdelningen. Dessa ökades visserligen senare 

 till 40, men värdet härav minskades avsevärt därav, att professorn icke hade be- 

 stämmanderätt över, vilka fall som lades in på den kliniska avdelningen; detta 

 avgjordes av lasarettsläkaren eller kanske rättare sagt av dennes underläkare. 



Eftersom av dessa 40 sängar endast hälften var avsedd för kvinnliga patien- 

 ter, och av dessa 20 de flesta voro kirurgiska fall, är det tydligt, att de gyneko- 

 logiska fallen blevo relativt få. De begagnades emellertid för undervisningen. Jag 

 kan dock icke erinra mig, att jag hörde eller såg andra gynekologiska fall demon- 

 streras än ovarialtumörer, liksom jag under min tjänstgöringstid icke såg Ask utföra 

 andra gynekologiska operationer än ett par ovariotomier. Rättvisligen bör därvid 

 ihågkommas, att Ask vid denna tid uppnått 70 års ålder. Ovariotomierna utfördes 

 i ett litet till 30 grader upphettat rum, i vilket operatör, assistent och åskådare 

 svettades i kapp. Beträffande obstetriken gestaltade sig förhållandena på följande 

 sätt, som förtjänar räddas från glömskan. 



Undervisningen bestod nämligen huvudsakligen däri, att medicine kandidaterna 

 i tur och ordning skulle närvara vid förlossningarna å barnbördshuset. Eftersom 

 man samtidigt tjänstgjorde å medicinska, kirurgiska och patologiska institutionerna, 

 var det naturligt, att hinder ofta kom emellan, så att antalet av de förlossningar 

 man bevistade i allmänhet, icke var stort. Den som var intresserad, fick emellertid 

 gärna ligga på en soffa i korridoren utanför förlossningsrummet om nätterna, och 

 kunde på detta sätt passa på och vara med om icke så få fcirlossningar. En och 

 annan kollega torde ännu ha i minne den gamla skiimsoffan i korridoren, där man 

 tilläts ligga om nätterna med en filt över sig, med en under vintern rödglödande 

 kamin på ena sidan och ett isande drag från ett stort fönster på den andra. 



Ingen handledning gavs vid förlossningarna, utan man var hänvisad till att i 

 handböckerna själv läsa sig till vad som skulle förekomma. Till ett sådant studium 

 hade de flesta ingen tid, och brydde sig heller icke mycket därom, eftersom man 

 ändå efteråt skulle tjänstgöra på barnbördshuset i Stockholm. Behållningen av be- 



