8 



Jacques Borelins 



ponerande och likaså det inre; de båda våningarna låga och trappuppgången trång 

 ofli obekväm. En exteriör från själva det ursprungliga stallmästarehuset med- 

 delas (fig. 2). 



Som sagt var i 20 år — d. v. s. intill 1812 — stallraästarehuset den enda 

 lasarettsbyggnaden och vi återg4 nu till denna tidpunkt. 



Efter år 1812 förbättrades lasarettets ekonomi väsentligt. Den hade förut hela 

 tiden stått på osäkra fötter och väsentligen varit beroende av frivilliga bidrag, be- 

 viljade av städer och landsbygd för ett eller några få år i sänder. Genom inrät- 

 tande år 1812 av ett »institutum clinicum» vid universitetet och denna institutions 

 sammanslagning eller kombination med länslasarettet tillföllo den gemensamma in- 

 rättningen alla de penningmedel, som från universitetets sida anslogos för institutum 

 clinicum. Av än större betydelse för ekonomiens tryggande blev den av riksdagen 

 år 1815 anslagna s. k. 3-skillingsavgiften »för den veneriska smittans hämmande», 

 vilken personliga skatt fortfarande utgår under namn av personlig sjukvårdsavgift 

 och än i dag användes till lasarettens underhåll. Den förbättrade ekonomiska ställ- 

 ningen och det ökade behovet av sjukplatser i synnerhet för de veneriskt .sjuka 

 gav i början av 1820-talet anledning till nybyggnadsplaner. 



Redan år 1812 hade inom direktionen av lasarettsläkaren Sönnerberg väckts 

 förslag om isolering av de veneriskt sjuke från de övriga. Detta beslöts ock, men 

 det fanns först ingen annan möjlighet härför än att lägga dem i särskilda rum i 

 lasareitsliusets övre våning. Senare upplåts för inrymmande av veneriskt sjuka ett 

 särskilt hus, det s. k. vKraxsisl-a hnfiet», tilliiörigt universitetet och beläget vid 

 Paradisgatan i sydöstra delen av Paradislyckan. Huset återfinnes på kartan (fig. 1) marke- 

 rat som en icke så alldeles liten byggnad, men det var säkerligen ganska bristfälligt. 

 Detta hus hade år 1791 upplåtits åt prof. Arv. Henr. Florman till lokal för veteri- 

 närskola. Sedan denna veterinärskola 1812 upphört, blev huset år 1814 upplåtet 

 åt lasarettet. Florman säger om detsamma då: »Slutligen vardt det huset, som 

 bhfvit till veterinärvetenskapen inrättadt, nästan förfallet och platsen år 1814 till 

 härvarande sjukhus byggnad och inrättning upplåten». Från år 1814 till början 

 av 1820-talet utgjordes alltså lasarettsbyggnaderna av stallmästarehuset inne i 

 Paradislyckan och Krausiska huset vid Parad isgatan. Nybyggnadsplanerna omkr. 

 1820 omfattade dels barnbördshus, kombinerat med kokhus och bostad för spisvärden, 

 dels nytt kurhus i stället för det Krausiska huset, som var det äldsta kurhuset. 

 Tanken att inrätta ett barnbördshus i sambaud med lasarettet var gammal. D. 6 

 Nov. 1784 hade akad. konsistoriet avlåtit ett brev till lasar.-dir:n med framställning 

 om »inrättande af tvenne kamrar i lasarettshuset för barnsängshustrurs skötsel». 

 Dir:n ger med nöje sitt bifall härtill (prot. '7' 1785) och vill inrätta tvänne kamrar 

 för ändamålet, »när dir:n får ett så tillräckligt lasarettshus, att det kan ske utan 

 hinder för den öfriga inrättningen». Frågan upptogs av univ. -kanslern, greve v. 

 Engeström. I sin berättelse om klin. institutets verksamhet för år 1815 skriver han 

 d. 21 Febr. 1816 bland annat ^: »Mera utvidgning och nödige förbättringar kunna 



' Sv. ]äkare-8äll8k:s lianill. Bd. .3. Sthlm. 1816. 



