26 



Carl M. Fürst 



xnarginalis. Pâ undre ytau af temporalloben ingår sulcus médius förbindelse med 

 sulcus temporalis inferior. 



Sulcus temporalis inferior {ti) är äfven en af vindlar oafbruten fåra, som 

 sträcker sig från ungefär samma främre trakt å temporalloben s spetsdel som de 

 två öfriga fårorna och går bakåt in i occipitalloben, fortsättande sig där till 

 incisura prteoccipitalis. Den står i förbindelse både med sulcus temporalis médius 

 och fissura collateralis samt occipitallobens fåror. 



På occipitallobens dorsala yta är eu sulcus occipitalis transversus [ot) i sam- 

 band med fissura parietooccipital is (fpo). Sulcus occipitalis lateralis (ol) sträcker 

 sig in på lobus temporalis utan att ingå förbindelse med någon större fåra. En 

 särskild sulcus occipitalis superior (os), som öfverskrider hemisfärkanten, förgrenar 



sig sedan på cuneus. En 

 nära främre hjärnranden 

 gående fåra, som är pa- 

 rallel med den nämnda 

 sulcus occipitalis lateralis, 

 är väl också att uppfatta 

 såsom tillhörande detta 

 system af fåror. Fissura 

 calcarina [fe] uppdelar sig 

 bakåt i tvänne korta gre- 

 nar, af hvilka den nedåt- 

 gående skänkeln går mot 

 det tillspetsade, mediala 

 partiet af hjärnan, som 

 bildar en slags bakre me- 

 dial hjärnpol och som väl 

 här måste anses utgöras af temporalloben. Lateralt om och i viss mån parallelt med 

 dessa båda slutskänklar af fissura calcarina ligger en djup fåra, som sträcker sig 

 både på den dorsala och den undre hjärnytan, i det att det laterala hjärnpartiet 

 stjälper sig operculumartadt öfver det mediala. Det öfverliggande hjärnpartiet griper 

 taudartadt med sina vindlar in i det underliggande. Den längst tillbakaliggande 

 spetsen utgör dock, om den än ej är så spetsig som den mediala, hjärnhalfvans 

 egentliga occipitalpol. Bakre ändan af stora hjärnans vänstra hemisfär är således 

 genom nämnda fåra eller kanske rättare den incisur, som denna åstadkommer, rent 

 klufven i två spetspartier. Om också öfre delen af denna fåra knappast kan sägas 

 bilda gräns för lobus occipitalis, så måste dock dess nedre parti göra detta, och 

 utgör den då en naturligt skarpt angiven sådan, när man, såsom jag vid beskrif- 

 uingen af höger hjärnhalfva angaf, sluter sig till den begränsning af occipitalloben, 

 som Eberstaller och Retzius göra. 



Bakre delen af vänster hjärnhalfva, så vriden att man ser både 

 undre och mediala ytorna i ett sammanhang. 



