8 



Ivar Broman 



kraniet, saramanhänger upptill med näsbrosket. Nedtill böjer det om och buktar 

 »muschelartig» upp i Jacobsonska organets lumen, som tack vare detta blir på 

 tvärsnittet skärformigt och trångt i stället för klotformigt. 



På denna undre uppåtbuktande vägg af organet var epithelet relativt tunnt 

 och försedt )i^ed flimmerceller. Den öfre, mot lumen konkava organväggen hade 

 ^däremot betydligt tjockare epithel, med hvilket luktnervens undre hälft var för- 

 bunden. (Luktnervens öfre hälft gick till näshålan.) I det sistnämnda tjockare 

 epithelet ha senare Retzius (1895) och v. Brunn (1892) funnit typiska luktsinnes- 

 celler. Däremot saknar det tunnare epithelet å den »svamplikt» inbuktande undre 

 väggen fullständigt dylika celler (Wiedersheim, 1881). Känselnerver, som nå 

 epithelets yta, ha — såvidt jag vet — ännu ej konstaterats i Orgaiion Jacobsoni 

 hos Lepidosaurierna. Emellertid finner Retziüs (1895) det dock troligt, att sådana 

 existera äfven här. 



I motsats till förhållandena hos däggdjur fami Leydig (1872 och 1897) ingå 

 körtlar mynnande i organet hos reptilierna. Radiära cellsträngar, som hos ormar 

 (på ett visst utvecklingsstadium) äro tydliga på organets öfre, med tjockt epithel 

 försedda vägg', hafva visserligen af Born (1883) tolkats såsom sraåkörtlar. Men 

 Leydig (1897), v. Mihalkowics (1899) och Wright — Ramsay (1893) förneka dessa 

 bildningars körtelnatur. 



Kavernös väfnad och glatta muskelceller hafva ej heller iakttagits i väggen 

 af Organon Jacobsoni hos Lepidosaurierna. 



Organets form och relationer hos de utvecklade Lepidosaurierna af vika betyd- 

 ligt från förhållandena hos däggdjur i allmänhet. Men den komparativa embryolo- 

 gien visar en så stor överensstämmelse, »dass an der Homologie des bezeichneten 

 Organs bei den Sauriern, Ophidiern und Mammaliern nicht gezweifelt werden kann» 

 (ZucKERKANDL, 1910). 1 båda fallen bildar nämligen organets första anlag på 

 mediala luktsäcksväggen en ränna, som står i öppen förbindelse med primitiva 

 choanen. Dessutom finnas hos utvecklade djur öfvergångsformer. Så t. ex. på- 

 minner Organon Jacobsoni hos Hatteria »in Form und Lage an das der Mamma- 

 lier» (Setdel, 1899); och å andra sidan påminner de lägsta däggdjurens (Monotre- 

 mata's) Organon Jacobsoni i vissa afseenden starkt om Lepidosauriernas. 



Anmärkningsvärdt är, att enligt Kathariner (1900) de uteslutande eller före- 

 trädesvis i vatten lefvande ormarna alla hafva de Jacobsonska organen mycket 

 starkt utvecklade. Organon Jacobsoni har till och med här en luktnervinnervation, 

 »welche die des Geruchsorgans um ein Mehrfaches übertrifft». 



Huruvida Lepidosauriernas Organon Jacobsoni är försedt med en Nervus 

 terminalis eller ej, är ännu obekant. Johnston (1913), som funnit en N. terminalis 

 hos sköldimdds-emhryoner, tycks dock antaga, att den är förhanden äfven hos ormar etc. 



' Se Fig. 9. 



