10 



Iv.ir Broman 



häugeci, untersclieiflet nicht so genau. — — — Dies möchte sich wohl daraus 

 erklären lassen, dass, indem die iti diese Rülu'en eingehenden verlängerten Geruchs- 

 Nervenäste mit der Maulhöhle in genauere Verhindung treten, der Geruchssinn 

 durch die auf die Zunge gebracliten Nahrungsmittel leichter und zugleich mit dem 

 Geschmackssinn erregt werde, und dadurch kräftigere Eindrücke als bei andern 

 Thieren entstehen können; woraus aucli ferner begreiHicli wird, dass diese Thiere, 

 obgleich ihnen keine grosse Schärfe des Geruchs zukömmt, doch eine grosse Emp- 

 findlichkeit gegen die feinsten Riechstoffe äussern». 



Denna uppfattning bief under den nästföljande tiden den förhärskande. 



Balogh's (1861) fynd af typiska luktsimiesceller i Jacobsonska organet gjorde 

 det troligt, att organet var ett luktorgan, ett ]ijäl])organ till regio olfactoria i 

 näshålan. 



Afven Leydig (1872: 2) antog, att det var ett »Nebengeruchsorgan», hvars 

 speciella uppgift det var, »die in die Mundhöhle schon aufgenommene Nahrung zu 

 beriechen». 



Detta kunde dock, såsom redan Jacobson och sedan Balogh framhäft, icke 

 vara fallet hos t. ex. hästen, hvars Organon Jacobsoni saknar förbindelsekanal med 

 niunhålan. Men äfven då Ductus naso-palatinus persisterar såsom ett ända ned till 

 munhålan öppet rör, är det enligt Köllikkr (1877) otänkbart, att Organon Jacob- 

 soni skulle kunna upptaga några luktämnen från munhålan. Köllikek ansåg det 

 till och med otroligt, att organet via näshålan kunde träffas af luktämnen utifrån. 

 Han uppställde därför den hypotliesen, att organet hade till uppgift att kontrollera 

 den kemiska sammansättningen af kroppens egna vätskor. Organon Jacobsoni 

 skulle med andra ord vara ett sinnesorgan, förmedelst hvilket organismen luktade 

 på sig själfl 



Kort därefter gjordes iakttagelsen, att Organon Jacobsoni hos gnagarna mynnar 

 i själfva näshålan och ej såsom hos andra däggdjur i Ductus naso-palatinus (Piana, 

 1880, Klein, 1881, och Jungersen, 1881); samt att organet hos vissa af dessa djur 

 i sin lateralvägg innehåller kavernös väfnad och radierande glatt muskulatur. Det 

 låg nu nära till hands att antaga, att vid den ifrågavarande muskulaturens sam- 

 mandragning organets lumen måste förstoras och en aktiv sugning ske. Piana 

 (1880) uttalade också nu den hypothesen, att Organon Jacobsoni med den ifråga- 

 varande muskelapparaten kan utföra in- ocli utaudningsrörelser, samt att det är ett 

 luktorgan, som hjälper näshålans Regio olfactoria, »nelle circonstanze in cui si 

 ricliiede maggiore squisitezza sensitiva». Däremot ansåg han sig kunna förneka 

 riktigheten af den allmänt antagna hypothesen, att organet skulle kunna hämta 

 luktintryck från munhålan (under tuggningen). 



Jungersen (1881) omnämner Piana's hypothes, men ansluter sig icke till 

 densamma, emedan han, såsom ofvan nämndt, i snittserier af Organon Jacobsoni 

 hos råtta sökt efter den ifrågavarande muskelapparaten, utan att därtill kunna 

 finna något spår. 



