Om Jiicobsonska organets koiistiuktion och funktion 



11 



Till annat resultat ledde emellertid tlERZï^ELû'.s (1889) midersökniug af rattans 

 Organon Jacobsoni. Enligt denne författare består »die Wandung des venösen Sinns 

 — — bauptsächlicli aus einer starken Schicht ringförmig angeordneter glatter Muskel- 

 fasern; ebensolche Fasern sind überall zerstreut in dem Bindegewebe, welches den 

 Sinus umgiebt; Zusammenzieliung derselben wird eine Verkleinerung des Volumens 

 des Sinus, also Verkleinerung des Inhalts der Knochenkapsel bewirken; hierdurch 

 wird, da die Wandung dieser Kapsel unnachgiebig ist, der Druck in ihrem Innern 

 verringert, und man kan sich vorstellen, dass auf diese Weise Luft in den Jacob- 

 sonschen Gang angezogen wird». 



Afven Seydel (1895) tog i öfvervägande, om icke Jacobsonska organet hos 

 däggdjuren kunde aspirera luktämnena; och han niedgifver denna möjlighet för 

 vissa däggdjur, som hafva den af Pian a och Herzfeld omnämnda sväll- och 

 muskelväfnaden i organväggen väl utvecklad; »aber derartige P^in rich tunge n sind», 

 säger han, »keineswegs allgemein verbreitet». Han förkastar därför denna hypothes 

 såsom icke allmänt användbar. 



Seydel hade kommit till den uppfattningen, att de trånga passagerna mellan 

 de angränsande väggpartierna af Ueijio olfactorid i näshålan hos många däggdjur 

 voro permanent fyllda med körtelsekret, och att luktämnena nådde luktepithelet 

 genom att diffundera genom detta sekret. På samma sätt trodde han, att lukt- 

 ämnena, sedan de framtransportei-ats till organets mynning af expirationsluftström- 

 men, nådde luktepithelet i Jacobsons organ genom diffusion i det körtelsekret, 

 som sannolikt ständigt fyllde organet. På detta sätt skulle organet, äfven då det 

 saknade direkt förbindelse med munhålan, kunna kontrollera den i munnen intagna 

 födan. 



Seydel's hypothes kritiserades snart af v. Mihalkowics (1899), som fann det 

 ifrågavarande antagandet »unhaltbar». 



v. Mihalkowics, som äfven fann Köllikeks hypothes osamiolik, försökte själf 

 genom experiment komma till klarhet angående organets funktion. Med Paquelin's 

 glödande nål förstörde han på en hatt och tre kaniner dels främre delarna af de 

 Jacobsonska organen, dels Ductus nasopalatinus-mynningarna i muntaket. »Die 

 Tiere zeigten aber nach der Operation in Bezug auf die Nahrungsaufnahme gar 

 keine Veränderung, sie frassen munter weiter, als wenn ihnen nichts geschehen 

 wäre». På grund häraf ansåg han älven hypothesen, »dass das Jacobsonsche 

 Organ zum Beriechen und Erkennen der nützlichen von den schädlichen Nahrungs- 

 stoffen bestimmt sei, nicht begründet». 



Mihalkowics tyckes ansluta sig till Pi an a 's och Herzpelds hypothes, att 

 organet aktivt kan insuga luft. »Ans den reichlichen Drüsen in der Umgebung 

 und dem Gerinnsel im Kanal kann man» emellertid, säger han, >:schliessen, dass 

 das Lumen zumeist mit dem Sekrete dieser Drüsen augefüllt ist, und die Luft nur 

 bei der Funktion der organischen Muskeln eindringt (wie in der Eustachischen 

 Tube).» På grund af, att organets mynning är betydligt trängre än dess lumen i 

 öfrigt, är dessutom luftens inträngande betydligt försvårad. »Dient es also über- 



