26 



Ivar Broman 



att organets lumen hos dessa djur hade konstant storlek, och att luktämnena 

 konnuo in i detsamma genom diffusion i den luft, som sannolikt fyllde organet och 

 dess mynning. 



Emot detta föreställningssätt talade emellertid organkanalens stora trånghet. 

 Hos en 180 nun. läng snokunge (se Fig. 10) hade denna kanal i sitt mellersta, 

 trängsta parti en genomskärning af endast 0,01B mm. Vid närmare undersökning 

 af denna kanals nedre, något vidare del visade det sig dessutom, att här befann 

 sig mynningsstället för den stora orbitalMrteln resp. (hos saiirierna) för tårgången. 



Under sådana förhållanden låg det nära till hands att antaga, att Jacobsonska 

 organet fick tjänstgöra såsom reservoir för en del af den nedflytande vätskan. 

 Kanske låg orsaken till organets körtelbrist just däri, att det utifrån fick tillräckligt 

 med körtelsekret? 



Men kunde organets körtelbrist kompenseras utifrån, så var detta väl ännu 

 lättare med organets muskelbrist! Redan ett ganska lindrigt tryck å muntaket 

 måste kunna förskjuta organets undre vägg uppåt och förminska dess lumen. Då 

 ett sådant tryck upphörde, måste organets undre vägg åter fjädra sig nedåt, dess 

 lumen förstoras, och en sugning uppstå. 



Att ett dylikt tryck å muntaket måste uppstå vid gripandet och nedsväljandet 

 af hvarje någorlunda stort rof, stod för mig genast klart. Men dessutom tänkte 

 jag mig, att i vissa fall redan ett tryck af tungan skulle kunna vara tillräckhgt. 



En granskning af snitten visade genast, att den ofvan utvecklade tanken 

 måste vara riktig. På vissa ställen bestod undre väggen af organets skelettkapsel 

 enda&t af brosk. Den var alltså här lättare intryckbar än annorstädes. På dessa 

 ställen var muntaket ofta försedt med en förtjockning af mjukdelarna, som, då de 

 buktade ned i munhålan, i första hand måste inbjuda till tryck (se Fig. 9 — 11). 

 En dylik för tryck särskildt känslig punkt har jag å det af mig undersökta materi- 

 alet ständigt påträffat strax lateralt och bakom Jacobsonska organets mynning. Af 

 rekonstruktionsmodeller, som jag för att bättre kunna öfverblicka de mekaniska 

 förhållandena gjort resp. låtit göra ^ af Jacobsonska organens skelettkapslar hos 

 Lacerta, Angnis och Tropidonotiis, framgår med all önskvärd tydlighet, att ett tryck 

 å denna punkt måste leda till en förskjutning uppåt af hela den s. k. t>conchani> , 

 som härvid verkar såsom kolfven i en si)ruta. 



Hos vissa saiirier t. ex. hos Lacerta äro dessutom de båda Vomera af sådan form 

 och hafva sådana förbindelser, att de vid dubbelsidigt tryck kunna i sin helhet 

 förskjutas uppåt och vid ensidigt tryck utföra vaggande rörelser åt sidorna. I 

 bäggedera fallen medverka de tydligtvis till att tömma resp. fylla de Jacobsonska 

 organen. 



Af mina ofvan skildrade morphologiska undersökningar öfver Jacobsonska or- 

 ganens byggnad hos Lepidosaurierna framgår alltså såsom sannolikast: 



' Vid förfärdigandet af dessa modeller har e. o. Amanuens Sture Siwk varit mig behjälplig. 



