34 



Ivar Broinan 



medlas här af den tvåklufiia tungan, hvars spetsar vid indragningen löpa omedel- 

 bart under desamma. Möjligt är till och med, att tungspetsarna hos vissa af dessa 

 djur kunna stickas direkt in i Jacobsonska organens mynningar. Ty åtminstone 

 hos de af mig undersökta ormarna voro tungspetsarna af något mindre kaliber 

 än Jacobsonska organens mynningar. 



De ifrågavarande reptiliernas starkt tvåklufna, utsträckbara tunga betraktar 

 jag därför såsom ett viktigt hjälporgan till de Jacobsonska organen, ett hjälporgan, 

 som sätter dessa i stånd att belukta föremål äfven utanför munhålan. 



Detta betraktelsesätt lämnar samtidigt förklaring på tungans egendomliga form \ 

 på de eljest gåtlika ständiga indragningarna af tungan, till och med hos vatten- 

 ormarna^, samt på den jättelika utvecklingen af de Jacobsonska organen och dessas 

 luktnerver hos ifrågavarande djur. 



Den hittills gängse uppfattningen, att fiiinjan tack vare sin fina känsel skulle 

 vara ormarnas viktigaste sinnesorgan, bör — tror jag — modifieras på följande 

 sätt: Ormarnas viktigaste sinnesorgan är sannolikt Organon Jacobsoni, men för detta 

 organs funktion såsom spårsinnesorgan är den tvåklufna, ut och in vibrerande tungan 

 ett nödvändigt tijälporgaii. Denna uppfattning utesluter naturligtvis ej möjligheten, 

 att ormtungan dessutom äfven är ett känselorgan, ehuru den starka förhorningen af 

 dess ytepithel ej synes nng vara egnad att tillåta någon synnerlig hög grad af 

 känshghet. 



Hos flertalet djur med väl utbildadt Organon Jacobsoni torde detta organ hafva 

 stor betydelse såsom li(ktkontroUorg((n för i munhålan intagna födoämnen. 



Att detta måste vara fallet hos Lepidosaurierna ligger i öppen dag. Det af 

 tänderna naggade objektet kommer under passagen genom munhålan i beröring 

 med den (vid tryck å muntaket) ur Jacobsonska organen utströmmande vätskan; 

 och då trycket å muntaket tidvis upphör, insnges en del af vätskan (blandad med 

 doftande ämnen från objektet) åter i de Jacobsonska organen. 



Äfven hos flertalet däggdjur kunna tydligtvis de Jacobsonska organen insuga 

 vätska från munhålan. 



Påtaghgast är detta fallet hos t. ex. kon, hos hvilket djur de Jacobsonska orga- 

 nen luynna i incisivkanalernas nedersta delar och dessa kanalers öfre delar medelst 

 tryck af tungan kunna afstängas från näshålan. Då rymden af det vidgade Ja- 

 cobsonska organet är mångdubbelt större än rymden af Canalis incisivus, så måste 

 med fysikalisk nödvändighet organets sugning föranleda, att saliv uppsuges i det- 

 samma. 



Men äfven hos ett sådant däggdjur som t. ex. marsvinet, hos hvilket de 



^ Tungspetsens starkt utpräglade parighet är enligt min tro föranledd af Jacobsonska orga- 

 nets parighet. 



^ Att dessa skulle behöfva ideligen draga in tungan i munliålan för att genom ^hefulitningy 

 af densamma öka dess känselförmåga, kan väl ingen på allvar vilja påstå! 



^ Hos Icon saknas stora, serösa näshålekörtlar. Sekretet från dessa för Jacobsonska organens 

 funktion viktiga köi'tlar ersattes uppenbarligen (utom af tårvätskan) af de i främre delen af mun- 

 hålan mynnande serösa mnnkörtlarna. 



