jVIed luktfysiologisk koiniiensation ellei- kortare luktkor/! j c isation menas ett av 

 den kände holländske fysiologen Zwaardkmaker i slutet av 1880 talet beskrivet 

 fenomen, bestående däri, att två luktämnen, som samtidigt pAvorka luktsinnet, under 

 vissa betingelser upphäva varandras verkan, så att resultatet blir ingen lulitför- 

 nimmelse alls. Dock får denna utsiäckning av luktförnimmelsen ej bero t. ex. 

 därpå, att de båda luktämnena ingå en kemisk förening med varandra, resulterande 

 i uppkomsten av en i och för sig luktlös förening. En sådan luktämnenas inbördes 

 motverkan faller ej inom luktkompensationens kategori. Överhuvud är, enligt den 

 ZwA ARDEMAKER'ska framställningen, förutsättningen för att man skall kunna tala 

 om luktkompensation, att de båda luktämnenas motverkan ej äger rum, innan de 

 haft tillfälle att utöva sin verkan på luktslemhinnan. Orsaken till fenomenet måste 

 alltså ligga i luktorganets reaktionssätt och ej i substansernas direkta kemiska eller 

 fysiska påverkan på varandra. 



Vid uppställandet av den ZwAAROEMAKKR'ska läran om luktkompensationen 

 har en av samme forskare angiven apparat för avpassning av luktretningens inten- 

 sitet, den s. k. Olfaktometern, spelat en betydlig roll. 



Olfaktometern består i sin enklaste form av en ihålig cylinder av något luk- 

 tande ämne eller, om cylindersubstansen själv ej är luktande, av en indifferent 

 cylinder, indränkt åtminstone å den mot centralkanaleu vettande delen med en 

 luktande lösning. Till denna ihåliga cylinder hör ett glasrör, som kan stickas in 

 olika långt i cylinderns centralkanal. Om man nu med någon av näsöppningarna 

 aspirerar luft genom glasröret i fråga, kommer luften att bemängas med växlande 

 mängd av luktämne allt efter det sätt, på vilket glasröret är infört i cylindern. 

 Ar det infört så långt att det sticker ut genom cylinderns andra ända, behöver 

 luften för att komma in i glasröret ej stryka fram över cylinderns med luktännie 

 impregnerade inneryta. Om glasröret däremot väl når in i luktämnescylindern men 

 ej fram till den motsatta öppningen, upptar den luktämne från cylinderns inner- 

 yta, innan den kommer in i glasröret och därifrån ledes upp till luktorganet. Och 

 allt efter längden av den cylinderdel, varöver luften suges fram, kommer olika 

 mängd luktsubstans att tillföras luften. Den minsta rörlängd, varöver luften måste 

 stryka fram för att en luktförnimmelse nätt och jämnt skall uppkomma, represen- 

 terar retniugströskeln för ifrågavarande anordning och användes under beteckningen 



