Patliogena bakteriers etc. beroende af främmande bakterier 



7 



förjäsning uppkomna organiska syror eller ock i en stegrad alkalescens pä grund af 

 aminer eller t. o. m. kolsyrad ammoniak, hvilka sistnämda alkaliska produkter dä 

 ha sitt ursprinig i ägghvitesönderdeluing. Genom korrektion af reaktionen kan man 

 också i dylika fall äter bringa bakterieväxten i gång, framför allt om man samtidigt 

 genom näringstillskott ersätter redan förbrukade näringsämnen. 



Huruvida därjämte äfven mera komplicerade ocb af bakterierna producerade 

 egendomliga gifter med förmåga att inverka på bakterierna själfva spela en 

 roll vid massdöden är fortfarande under diskussion. Ei.tkman ^ har på ytan af 

 agar- och gelantinplattor, i hvilka coli, efter likformig och tät utspridning, fått ut- 

 växa under ett dygn eller mera, på nytt utstrukit coli och därvid sett en afse- 

 värd hämning i utvecklingen af de senare colistråken i jämförelse med hvad 

 kontrollplattorna, d. v. s. sådana där coli utstrukits å steril agar eller gelatin, utvisade. 

 Starkast framträdde denna hänming, när samma colistam användes vid såväl den första 

 insåningen i plattorna som vid den senare ytinsåningen. Oebius, Manteufel^ m. fl. 

 hafva emellertid tydt Eijkmans iakttagelse som dels beroende på felobservation, dels 

 på näringsbrist i plattorna, hvilket sistnämnda Ei.tkman kunnat tillbakavisa därige- 

 nom att äfven vid öfvergjutning af de första med coli insådda plattorna, efter 

 det coli utvuxit, med ny agar eller gelatin, då sålunda riklig ny näring tillförts, 

 och ytbesåning ofvanpå det nya substratlagret, resultatet blef delsamma. Filtration 

 af de med coli genomvuxna Substraten genom porslinsfiltra äfvensom uppvärmning 

 till mellan 50" och 60" bragte hämningen att försvinna och gjorde Substraten lika 

 tjänliga för coli's utveckling som nytt aldrig användt substrat. Själf har jag kontrollerat 

 Eijkmans resultat och kan till fullo konstatera deras riktighet. Eijkman förmenar nu, 

 att hämningsfenomenet i hans försök beror på från bakterierna i plattorna utdialyserade, 

 ej filtrerbara, thermolabila änmen. Att Kruse ^ och David ej kunnat konstatera samma 

 förhållande beträffande dyscnteribaciller jäfvar icke Ei.ikmans påståenden, då häm- 

 ningsfenomenen säkerligen framträda mycket olika tydhgt hos skilda baciller. (Se 

 nedan.) Däremot har Pane * ej blott påvisat förekomsten af dyhka själfhämmande 

 sekretionsprodukter hos pneumococcerna utan t. o. m. kunnat utlösa dem med alkohol. 

 Att alkohollösningen verkligen innehöll för pneumococcerna giftiga substanser visade 

 Pane genom att indunsta sin alkohollösning och lösa indunstningsåterstoden i 0.8"/o 

 NaClösning, hvilken därpå vid försök befanns snabbt upplösa pneumococcer. På grund 

 häraf förklarar ock Pane det stora och tidiga afdöendet i pneumococckulturer vara 

 en direkt följd af detta från bakterierna själfva emanerande giftet. Vid liknande extrak- 

 tionsförsök med pyocyaneus och mjältbrand erhölls däremot intet för de resp. 

 bakterierna giftigt ämne, hvadan sålunda den vid pneumococcextraktet konstaterade 

 verkan ej är någon generell egenskap för bakteriella alkoholextrakt. Så vidt jag 



• Eijkman: Deutscbe. med. Wocbenscbr. 1907 s. 265; Centralbl. f. Bakt. Orig. Bd 37 s. 

 436 och Bd 41 s. 367 och 471. 



' Okbius, Manteufel cit. eft. Baiimgartens Jahresber. 1906 s. 720. 

 = Kruse, AUgem. Mikrobiologie. Lpzg 1910 s. 160. 

 ^ Pane: Centralbl. f. Bakt. Orig. Bd 54 .s. 457. 



